Справа №571/2831/25
Провадження № 2/571/35/2026

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 травня 2026 року селище Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області, у складі судді Верзун О.П., за участю секретаря судового засідання Шупрудько І.М., представника позивача ОСОБА_1 , представника ССД Великомежиріцької сільської ради – Чудака А.І., представника ССД Рокитнівської селищної ради – Боровець Ж.М., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог – ССД Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області, органу опіки та піклування Великомежиріцької сільської ради Рівненського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав,-
встановив:
ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить позбавити його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В обгрунтування позову посилається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, в шлюбі мають спільну дитину. Після народження дитини чоловік змінився у гіршу сторону, зловживав алкоголем, вчиняв домашнє насильство. Коли дитині було 3 місяці – розійшлися. Вона залишилися проживати разом із сином, який повністю перебував на її утриманні. 02.10.2014 розлучилася. За аліментами не зверталася, так як знала, що відповідач платити не буде. Добровільно також на даний час не допомогає. З часу розлучення батько дитини не бачив, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися та приймати участь у вихованні. Стверджує, що відповідач не був позбавлений спілкуватися сином, проте самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. 
22.06.2022 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , з яким має спільну дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, має дочку від другого шлюбу – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стверджує, що всі проживають як одна сім`я. 
Позбавлення батьківських прав відповідача жодним чином негативно не відобразиться на синові, оскільки він його не знає та називає батьком ОСОБА_5 . Батьківство ОСОБА_2 існує лише формально і в реальному житті створює їй проблеми, так як вона не може самостійно вивезти дитину за кордон в цілях оздоровлення чи розвитку, зняти з реєстрації місця прописки чи зареєструвати в іншому будинку. Відповідач веде аморальний спосіб життя, а тому вона переживає за майбутнє свого сина, в якого в особистій характеристиці може відобразитися неблагополучний спосіб життя його батька. 
З наведених підстав, посилаючись на ст. 155, 164, СК України, просить позбавити відповідача батьківських прав, зобов`язати ССД Рокитнівської селищної ради надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. 
У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позов з підстав, що у ньому зазначені. 
Позивачка ОСОБА_3 доповнила, що колишній чоловік часто пізно приходив додому, затримувався, між ними почалися сварки. З часу, коли дитині виповнилося 3 місяці з дитиною не проживає. Розлучилися, коли сину виповнився один рік. Батько не підтримує з сином відносини, не приймає участі в його утриманні, не лікує, не займається його вихованням. Вважає, що батько не має бажання підтримувати з сином зв`язки. З позовом звернулася, щоб захистити дитину від аморальної поведінки батька, яка на її думку полягає в тому, що він не дивиться за дитиною. Зазначила, що одружена з теперішнім чоловіком з 2022 року і всі троє дітей називають його батьком. 
На запитання суду підтвердила, що у 2014 році подала відповілача на аліменти. Був період, що відповідач не працював, через що утворилась у нього заборгованість. Заборгованість погашена повністю. Виконавчий лист про стягнення аліментів забрала. Аліменти витрачала на одяг, харчування, лікування.
Відповідач пояснив суду, що був одружений з позивачкою, часто затримувався на роботі, так як працював на лісопереробному підприємстві, багато працював. Коли дитині було три – чотири місяці, почалися сімейні сварки. Дружина забрала дитину та поїхала до себе в інший район. Пізніше вони розлучилися. Але, в той час, коли він проживав з дружиною і сином, не мав інших сімейних стосунків та ні з ким іншим не проживав. Після розлучення сплачував аліменти на сина і на утримання колишньої дружини у розмірі 1/3 заробітку. Працював на лісопереробному підприємстві. Був період, коли він звільнівся з одного місця роботи, а на другому – ще не отрмали виконавчого листа. Він сам тривалий час добровільно сплачував аліменти, роблячи переказ коштів. Щомісяця сплачував аліменти та носив в виконавчу службу підтвердження. Коли аліменти не приходили, чи приходили невчасно – колишня дружина дзвонила до нього, справувалася в чому причина. З лісопереробного підприємства пішов служити в АТО, проте, аліменти все рівно сплачував. Був момент, коли з`явилась заборгованість по аліментам (в той час, коли він не працював). Крім того, йому нарахували приблизно 95 000 пені. Нараховану пеню і аліменти він повністю виплатив, приблизно 160 тис грн. Щомісяця платив від 7000 грн. до 10000 грн. ( із врахуванням заборгованості). На даний час в нього заборгованості не має. Припинив виплачувати аліменти після того, як відповідач сказала, що забирає виконавчий лист. Виконавчий лист позивач забрала пару років тому та згодом просила, щоб відмовився від сина, а вона не подаватиме виконавчий лист. 
У судовому засіданні підтвердив, що у нього з позивачкою йшла мова про те, що сина треба вивезти за кордон. Але він взагалі не заперечував щодо її рішення, навпаки, повідомив їй, що надає таку згоду і може приїхати, куди вона скаже, щоб підписати документи. Проте, на цьому все закінчилось і більше вона з цього приводу з ним не спілкувалася. Тому, щодо посилання позивачки на те, що він не давав їй дозволу вивезти сина за кордон категорично заперечує. Відповідач підтвердив суду, що після того, як дружина забрала дитину, він жодних дій не вживав для того, щоб побачитися з сином. Причиною такого вважає, те, що сина забрали від нього в дуже ранньому віці, він не тримав на руках, не встиг до нього звикнути, а потім і взагалі не бачив. Саме з цими обставинами пояснює свою поведінку відносно сина. Пояснив, що спочатку, при спілкуванні по телефону питав у колишньої дружини за сина, про його життя. Пригадує, як спілкуючись з колишньою дружиною по телефону, виявив бажання почути сина, який в той час був поруч з нею. Остання запитала у дитини, чи не хоче він поспілкуватися з татом, на що син відповів, що не бажає. Надалі він не наполягав більше на їхньому спілкуванні. Після того пішов в АТО і наміру спілкуватися з колишньою сім`єю не виявляв. Інколи думав про сина, але не спілкувався з ним. Одружився повторно набагато пізніше після розлучення. Виховує спільну дитину від другого шлюбу і двох дітей дружини від попереднього шлюбу. 
Суд намагався з`ясувати, чи не відмовляється відповідач від дитини під час розгляду справи судом, на що останній повідомив, що у разі, син виявить бажання спілкуватися, приїхати до нього чи жити з ним, то з його боку заперечень не буде. Якщо всі вважають, що він настільки поганий батько, як про це говорять позивач і спеціалісти ССД, син не хоче з ним спілкуватися, то нехай так і буде – нехай його позбавляють батьківських прав. Якщо син вважає вітчима батьком, то він не буде втручатися у відносини між ними та шкодити синові. 
Представник ССД Рокитнівської селищної ради Боровець Ж.М. пояснила, що оскільки дитина проживає із мамою в іншому населеному пункті, то висновок готувала Великомежиріцька ССД. Її, як працівника ССД, яка захищає права та інтереси дітей, насторожив той факт, що мама має трьох дітей, у яких різні батьки, наскільки відомо, позивач має намір позбавити батьківських прав і другого чоловіка. З останнім чоловіком одружилася не так давно. На даний час триває воєнний стан. Тому, має сумніви, що в дійсності мова йде саме щодо інтересів дитини. Пояснила, що нею при спілкуванні з старостою села, місцевими жителями, було встановлено, що відповідач служив в АТО, під час чого потрапив в полон. Після повернення з полону став ще більш замкнутим у собі та взагалі припинив спілкування з односельчанами, на контакт ні з ким не йшов, навіть зі службою дітей не відразу. На її думку, ця обставина також могла вплинути на відносини між ним та сином. Щодо позбавлення батька ОСОБА_8 батьківських прав заперечує, оскільки це не буде відповідати його інтересам. 
Представник ССД Великомежиріцької сільської ради пояснив, що права та обов`язки батьків відносно дитини прописані у Сімейному кодексі. Жодного з обов`язків батько свідомо не виконує. Тому ССД підготувала висновок про доцільність позбавлення батька прав відносно сина. На запитання суду підтвердив, що на час підготовки висновку виходив з матеріалів позову, з відповідачем не спілкувалися, не бачив відомостей про нього, акту обстеження умов проживання, про те, що останній сплачував аліменти, повністю погасив заборгованість, перебував на службі в АТО – на час складання висновку - не було відомо. 
У судовому засіданні 11.02.2026 син сторін - ОСОБА_4 , який допитувався за участю фахівця із соціальної роботи, психолога КЗ «Корецький територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Корецької міської ради» ОСОБА_9 , пояснив, що навчається у 7 класі у школі, де йому подобається навчатися. Школа у Великомежирічах. Має друзів. Проживає з мамою і з маминим чоловіком, з яким стосунки склалися нормальні. Батька не пам`ятає, не бачив, зв`язку з ним не підтримує: він його з Днем народження не вітав, школу не відвідував, з навчанням не допомагав, не брав участі у його вихованні, тому не хоче з ним спілкуватися. Як пояснив, на батька не ображається, бо в нього є своя сім`я. 
Допитані як свідок ОСОБА_10 , пояснила, що першого чоловіка позивачки вона не бачила та не знає. Позивачку знає як хорошу маму, її діти – доглянуті. Перебуває з нею в дружніх відносинах, крім того, вони – сусіди. Їй відомо, що відповідач з сином не спілкуються, участі у вихованні сина він не приймає, не надавав матеріальну допомогу, не забезпечував одягом, не лікував. Зі слів позивачки їй відомо, що відповідач залишив її з дитиною і пішов жити в другу сім`ю. 
На запитання суду, свідок ОСОБА_10 підтвердила, що їй не відомо з приводу участі відповідача в утриманні дитини та сплати відповідачем аліментів, так як позивачка розповідала, що нічого від нього не отримує. 
Свідок ОСОБА_11 пояснила, що чоловіка в житті дітей не бачила, він цих дітей не виховує. Була на всіх днях народженнях, де були всі, крім батька. Позивачку знає з 2018 року як хорошу маму і господиню. Користі від відповідача немає абсолютно ніякої. ОСОБА_8 його не згадує у розмовах. Батько другої дитини - ОСОБА_12 також не приймає участі у житті дитини. А батько ОСОБА_13 - є батьком для всіх. Чи сплачують батьки аліменти на ОСОБА_8 та ОСОБА_14 – не знає. 
Заслухавши позивача, її представника, відповідача, представників органів опіки та піклування Великомежиріцької сільської та Рокитнівської селищної рад, допитавши свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав.
Судом встановлено, що спірні відносини виникли з сімейних, зокрема щодо виховання, піклування та утримання дитини тим із батьків, хто проживає окремо. Вказані відносини урегульовані нормами Сімейного Кодексу України.
До суду із заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 звернулась ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_4 та з якою він проживає (а.с.5,6,8, 10). 
Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_15 (а.с 8).
Дитина народилася в шлюбі, який зареєстровано 13.11.2012 між ОСОБА_2 та ОСОБА_16 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 04.12.2012. Після укладення шлюбу прізвище дружині (позивачці) змінено на ОСОБА_17 (а.с. 7,8).
Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2014 року шлюб між стронами розірвано (а.с. 14).
14.08.2018 ОСОБА_15 та ОСОБА_18 уклали шлюб, після чого прізвище позивачки змінилось на ОСОБА_19 (а.с. 15). Рішенням Корецького районного суду від 24 вересня 2021 року шлюб між подружжям розірвано (а.с. 15,16).
22.06.2022 ОСОБА_20 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , після чого прізвище позивачки стало ОСОБА_21 (а.с. 17). На час розгляду справи позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , мають спільну дитину.
Позивач зареєстрована у АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився від прешого шлюбу ( а.с. 6, 10). 
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у с. Остки, Сарненського району Рівненської області (а. с. 13,29). 
Отже, та обставина, що дитина проживає разом з матір`ю та окремо від батька є такою, що доводиться належними та допустимими доказами. 
Мати дитини звернулась до суду із вимогою позбавити батька ОСОБА_8 батьківських прав з тих підстав, що відповідач після народження дитини змінився у гіршу сторону, зловживав алкоголем, вчиняв насильство психологічного та фізичного характеру, веде аморальний спосіб життя, у зв`язку з чим вона переживає за майбутнє свого сина, в якого у особистій характеристиці може відобразитися неблагополучний спосіб життя його батька. Таке батьківство існує лише формально та створює їй проблеми в реальному житті - вона не може вивезти дитину за кордон, зняти із реєстрації чи зареєструвати. 
Наведені обгрунтування позову в судовому засіданні були спростовані відповідачем та дослідженими судом доказами. 
Так, згідно акту обстеження умов проживання від 12.01.2026, вілповідач проживає з ОСОБА_22 , мають спільну дитину ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 112). 
Як встановлено з характеристики по місцю проживання, ОСОБА_2 має сина від першого шлюбу. На теперішній час одружений вдруге, разом виховують трьох дітей, мають одну спільну дитину. Учасник АТО, працює. Спокійний, хороший сім`янин, відповідальний, добросовісний. Сім`я характеризується з позитивної сторони, скарг на його поведінку від жителів села не надходило ( а.с. 115).
По місцю роботи відповідач також зарекомендував себе виключно позитивно, привітний, сумлінний, поставлені завдання виконує якісно та в визначений строк, не рахуючись з особистим часом. У непередбачуваних ситуаціях може самостійно прийняти правильне рішенння. Має такі важливі риси як пунктуальність і можливість одночасно тримати під контролем велику кількість справ і завдань. У колективі з усіма підтримує рівні, дружні стосунки і користується повагою та авторитетом у керівництва ( а.с. 116).
У позові позивач стверджує, що лишилася проживати з сином, який повністю перебував на її утриманні. 
Проте, як було встановлено у судовому засіданні, позивач забрала дитину у ранньому віці (3-4 місяців) та самостійно переїхала проживати у с. Великі Межирічі, Корецького району Рівненської області. Розлучилася з відповідачем 02.10.2014 року та стягувала з останнього аліменти. Вказана обставина підтверджується архівною довідкою № 24/01-12 від 29.01.2026, згідно з якою надано відомості про сплату аліментів ОСОБА_2 за період з 2017 по 2020 роки у розмірі від 3685,66 грн., 2402,81 грн. до 8887,73грн., 9997,34 грн. ( а.с. 117).
З довідки ТОВ «УЛК» за підписом генерального директора ОСОБА_24 вбачається, що загальна сума доходу відповідача за період з 01.01.2013 по 31.12.2023 склала 225099,64 грн., з яких стягнуто 166168,86 грн. аліментів ( а.с. 118). 
З довіки про доходи за жовтень 2014- квітень 2015 роки підтверджується, що із доходу, нарахованого відповідачу стягувалися алімнети ( а.с. 119). 
З довідки державиконавця Н.Сільчук № 2093 від 03.02.2026, вбачається, що у Рокитнівському ВДВС у Сарненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністрества юстиції України перебував виконавчий лист № 563/1363/13-ц від 18.02.2014 Корецького районного суду Рівненської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_15 .. Станом на 09.10.2023 заборгованість по аліментам сплачено у повному обсязі ( а.с. 120).
На запитання суду позивач підтвердила, що отримувані нею аліменти витрачала на одяг, харчування сина. Виконавчий лист відкликала з власної ініціативи. 
Свідки зі сторони позивача ОСОБА_10 , ОСОБА_11 знали ситуацію неповно, мали уявлення про обставини справи зі слів самої позивачки та не були обізнані про те, що батько сплачував аліменти на сина.
Таким чином, твердження позивачки про те, що за стягненням аліментів на утримання сина вона не зверталась, знаючи, що відповідач їх не сплачуватиме – не відповідає дійсності, а отже, факт перебування дитини повністю на утриманні матері є спростованим. 
Суд звертає увагу на те, що сплата аліментів є визначеним законом способом виконання батьками обов`язку утримавати дитину ст. 181 СК України). 
З цієї ж підстави, суд не приймає до уваги заяву ОСОБА_2 надану ССД , в якій через власну юридичну необзінаність останній зазначає, що він не проти позбавлення його батьківських прав, так як з сином не проживає з трьох місяців, участі у вихованні не приймає, матеріально не допомагає, аліменти не сплачує ( а.с. 90).
Посилання позивача на наявність обставин, які створюють проблеми щодо виїзду дитини за кордон, загрозу негативного впливу на дитину через аморальну поведінку батька, можливість проблем при отриманні характеристики суд вважає такж безпідставними та необгрунтованими, так як вони не підтвердилися у судовому засіданні. 
Щодо виховання сина, відповідач пояснив, що від дитини він не відмовлявся, проте, внаслідок того, що дитину від нього забрали у зовсім ранньому віці, позбавивши тим самим можливості спілкуватися з нею, в нього дійсно, не встигли сформуватися ті почуття та навички по догляду, які повинні бути притаманні батьку. Пояснив, що через певний час після розлучення, він мав бажання поговорити з сином, зустрітися, але на той час дружина вже перебувала у шлюбі і він відмовився приїхати побачити сина, щоб уникнути непорозумінь та сварки, так як вони були би неминучі. У судовому засіданні пояснював, що якщо син вважає своїм батьком іншого чоловіка, не хоче з ним спілкуватися, то, щоб не ранити його, він погоджується, щоб його позбавили батьківських прав. Першим він спілкуватися з сином не буде, а лише тоді, коли син сам цього захоче. Таку можливість у майбутньому він не виключає, але це має бути за згодою самого сина. Підтвердив суду, що у разі, якби син до нього звернувся за допомогою або приїхав до нього, то він, не відмовив йому у цьому. 
Таким чином, судом встановлено, що відповідач не спілкувється з дитиною, не бере участі у вихованні сина не з егоїстичних спонукань, а внаслідок обставин, які склалися між ним та колишньою дружиною, у кожного з них власні сім`ї, тому життям один одного не цікавилися. На переконання суду вказані обставини не могли не вплинути і на відносини між батьком і сином, на емоційну прихильність відповідача до дитини і навпаки, дитини до батька. Однак, суд наголошує, що ці обставини не є такими, що звільняють батька від обов`язку приймати активну участь у виховуванні сина та його житті в цілому.
Разом з тим, в ході спілкування з дитиною – ОСОБА_25 , суд, у присутності практикуючого психолога, з`ясував, що у дитини склалися непогані стосунки з вітчимом (проживають спільно, підвозить до школи, спілкується з вчителями, відвідує батьківські збори - а.с.21-22), однак суд звертає увагу, що у судовому засіданні не знайшло підтвердження та не було доведено, що останній замінив ОСОБА_8 батька. Дитина приймає ОСОБА_5 саме як «чоловіка своєї матері», на що звернула увагу і представник органу опіки та піклування Рокитнівської селищної ради Боровець Ж.М. 
Водночас, судом було встановлено, що між дитиною та батьком не налагоджено контакт, проте дитина не відчуває будь-якої неприязні до нього. Налагодження стосунків між дитиною і батьками є прерогативою дорослих, тому відповідальність має бути покладена на обох батьків. Даючи оцінку доказу - довідці з КРН «Гощанський центр ПМСД» Гощанської селищної ради, остання підтвержує лише факт того, що позивач з дітьми відвідує лікаря, у разі їх хвороби звертається на прийом.
Однак, ні довідки про відвідування лікаря дітьми в супроводі їх матері, ні та обставина, що лише вітчим цікавиться навчанням дитини, за встановлених у судовому засіданні всіх обставин, не підтверджують факту винної поведінки відповідача у нехтуванні своїми батьківськими обов`язками, що могло та має бути підставою для позбавлення його батьківських прав.
Аналізуючи висновок органу опіки та піклування, суд зазначає, що вказаний висновок формувався з врахуванням пояснень матері дитини, довідки опорного закладу освіти «Великомежиріцький ліцей» від 19.01.2026 №3, в якій вказується, що батько ОСОБА_4 не цікавиться навчанням і вихованням дитини, ні разу не поцікавився успіхами, жодного разу не з`явився на батьківські збори. Разом з тим, у довідці не зазначено з якого джерела інформації стало відомо про обставини, вказані у довідці, коли батька дитини залучали до виховного процесу, який має відбуватися у взаємозв`язку та взаємодії шкільного та позашкільного сімейного виховання, однак він відмовився приймати участь у цьому. ОСОБА_2 підтвердив суду, що ні школа, ні позивач не повідомляли його про те, коли відбудуться батьківські збори. Отже, судом не було встановдено, що відповідач проігнорував повідомлення про необхдіність з`явитися на батьківські збори. Судом також не було встановлено, яку роботу проводив навчальний заклад з батьком дитини та чи намагалися налагодити спілкування між дитиною та батьком, а той відмовлявся контактувати з сином, від чого дитина могла страждати. Суд вважає за необхідне зазначити, що в основу висновку покладено дані позовної заяви, з яких слідує, що батько не приймав участь у матеріальному утриманні дитини, що суперечить положенням Глави 15 Сімейного кодексу України про те, що сплата аліментів за рішенням суду є способом виконання батьками свого обов`язку з утримання дитини. Судом не було встановлено, що відповідач у будь-який спосіб ухилявся від обов`язку виконувати рішення суду з утримання сина, а напаки, певний період часу виконував свій обов`язок добровільно. Як було встановлено судом, відповідач сплачував аліменти включно по жовтень 2023 року. Виконавчий лист було відкликано з ініціативи позивачки. Крім того, були використані відомості, надані ССД Рокитнівської селищної ради до того, як відповідач з`явився до служби та надав свої пояснення та було проведено обстеження умов проживання сім`ї. 
Таким чином, висновок ССД Великомежиріцької сільської ради, затверджений рішенням виконавчого комістету № 9 від 21.01.2026 не можна вважати таким, що повною мірою відповідає фактичним обставинам справи, містить відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав та найкраще відповідатиме інтересам дитини ОСОБА_4 . 
Матеріали справи не містять переконливих доказів у існування виключних обставин про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками і що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати саме інтересам дитини. 
Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною шостою цієї ж статті передбачено, що суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 
З наведених підстав судом відхиляється висновок органу опіки та піклування оскільки у ньому не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є тим заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дитини ( а.с. 80-86).
Із акту обстеження умов проживання відповідача ССД Рокитнівської селищної ради за результатами такого відвідування, ОСОБА_2 рекомендовано встановити та налагодити контакт з сином, а фахівцю КУ «ЦНСП» - провести індивідуальну бесіду з ОСОБА_2 щодо покращення відносин з сином ( а.с. 112).
Згідно усталеної практики Верховного суду із розгляду справ вказаної категорії, усі докази повинні беззаперечно підтверджувати провину батька та свідчити про неможливість зміни поведінки.При розгляді справ про позбавлення батьківських прав навіть у тих випадках, коли батько подає до суду заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення батьківських прав, суд має своїм обов`язком оцінити таку заяву, разом з усіма іншими доказами, а тому навіть у такому випадку, як вимагає судова практика, потрібно доводити наявність підстав для позбавлення батьківських прав.
З наведений вище міркувань, суд не приймає до уваги заяву відповідача, де він просить його позбавити батьківських прав. 
На глибоке переконання суду, яке базується на об`єктивному та повному з`ясуванні всіх обставин справи, причиною відсутності контаку між батьком та сином є саме поведінка між батьками дитини, неприязні відносини, які лишилися між ними після розлучення і така поведінка обох батьків не відповідає інтересам дитини, нормалізації зв`язків між дитиною та батьком, що виникли на основі кровної спорідненості та не сприяє налагодженню контакту між ними. 
Непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.
Реалізуючи право дитини знати свого батька та неможливість скасування прав, що випливають із кровної спорідненості, у справі «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. 
Під час розгляду цієї справи, суд дійсно встановив, що сімейні зв`язки між біологічним батьком і дитиною, як уже зазначалося вище, неналагоджені, проте підстав вважати, що така ситуація є наслідком умисної та винної поведінки відповідача судом також не було встановлено. 
Приймаючи рішення у даній справі, судом враховуються всі встановлені обставини справи у їх взаємозв`язку та сукупності, а рішення ухвалюється, виходячи виключно із інтересів дитини, захист яких гарантується законом.
Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
З аналізу п. 2 ч.1 ст.164 СК України слідує, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
При вирішенні цього спору, судом враховується, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на їх поведінку, який може бути застосовано лише за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька чи матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини та застосовується як крайня міра впливу з метою захисту прав дитини.
Позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини та є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. 
Посилання позивачки у позові на те, що на життя дитини впливає аморальна поведінка батька, що може відобразитися на характистиці дитини суперечить встановленим судом обставинам. Незважаючи на інші доводи позивача, які були перевірені судом, не було встановлено тих виключних обставин, які могли слугувати правовою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя дитини та відповідача зі сторони держави та не сприятиме забезпеченню якнайкращих інтересів дитини. 
З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. 
Керуючись ст.ст. 12,81,263-265 ЦПК України, ст.ст. 150,155,164-166 Сімйеного кодексу України, суд- 
вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_26 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог – ССД Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області, ССД Великомежиріцької сільської ради Рівненського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та покласти на органи опіки та піклування Великомежиріцької сільської ради Рівненського району Рівненської області та Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем.
Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення буде складено та оголошено о 17:50 год. 12.05.2026.
Відомості про учасників:
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП- НОМЕР_2 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог:
Служба у справах дітей Великомежиріцької сільської ради Рівненського району Рівненської області: 34725, с. Великі Межирічі, вул. Миру, 1, Рівненського району Рівненської області, ЄДРПОУ- 04385971.
Служба у справах дітей Рокитнівської селищної ради, Сарненського району Рівненської області: 34200, с-ще Рокитне, вул.Незалежності, 13, Сарненського району Рівненської області, ЄДРПОУ – 44055991;
Суддя: