Справа № 752/27266/25 суддя в І-й інстанції Гаврищук А.В.
Провадження № 33/824/1471/2026 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ч. 5 ст. 126 КУпАП

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А
Іменем України

01 червня 2026 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1  адвоката Дяченко Дарини Сергіївнина постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 19 жовтня 2025 року серії ЕПР1 № 487772, 16 жовтня 2025 року о 12 годині 20 хвилин в м. Києві по вулиці Миколи Грінченка 18, водій ОСОБА_1 , повторно протягом року керував транспортним засобом марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії (28 січня 2025 року винесено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП), чим порушив ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», п. 2.1.а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2026 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800.00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 665 грн. 60 коп.
Ухвалюючи постанову, місцевий суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1  адвокат Дяченко Д.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Дяченко Д.С. вказує, що у постанові від 28 січня 2025 року серії ЕНА №3951890 зазначено, що  ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії. Не пред`явлення посвідчення водія не є складом адміністративного правопорушення, що охоплюється ч. 2-4 ст. 126 КУпАП та є підставою для відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Повторне протягом року порушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП не утворює склад правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП. До того ж суд не врахував, що постанова від 28 січня 2025 року серії ЕНА №3951890 оскаржується у судовому порядку (справа № 359/13900/25), як і не взято до уваги, що датою інкримінованого порушення вказано 16 жовтня 2025 року, а протокол складено 19 жовтня 2025 року. 
В апеляційній скарзі адвокат Дяченко Д.С. також просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду та вказує, що про прийняття оскаржуваної постанови стало відомо 12 січня 2026 року. Вперше захисником подано апеляційну скаргу 12 січня 2026 року. Постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року апеляційну скаргу повернуто з підстав не долучення до скарги витягу з договору про надання правової допомоги. Вказану постанову отримано у системі «Електронний суд» 20 лютого 2026 року та повторно скеровано апеляційну скаргу. Оскільки постанову прийнято щодо військовослужбовця, який проходить службу більше 5 років та є інвалідом війни, а призначене стягнення істотно впливає на можливість належного виконання службових обов`язків,  ОСОБА_1 має право на апеляційний перегляд.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи захисника ОСОБА_1  адвоката Дяченко Д.С. щодо поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2026 року з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (п. 3 ст. 278 КУпАП).
Судом встановлено, що розгляд справи відбувся у відсутність ОСОБА_1  та його захисника. У матеріалах справи міститься довідка про доставку SMS  ОСОБА_1 . Однак, така довідка не може вважатися доказом належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання, оскільки згідно Розділу І Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА від 23 січня 2023 року № 28, судовий виклик надсилається учаснику судового процесу за наявності відповідної заяви та технічної можливості. Форма заяви надається учаснику судового процесу в суді або самостійно завантажується ним з офіційної сторінки суду, розміщеної на офіційному веб-порталі судової влади України. Така заява підписується власноруч або кваліфікованим електронним підписом учасника судового процесу та подається до суду.
Оскільки відповідної заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді у мобільному додатку  ОСОБА_1 не подавав, повідомлення місцевого суду у такий спосіб про судове засідання не може вважатися належним.
Не було направлено судову повістку і захиснику Чехані І.А. через систему «Електронний суд».
Подача захисником ОСОБА_1 адвокатом Дяченко Д.С. 06 січня 2026 року клопотання про перенесення судового засідання, призначеного на 08 січня 2026 року, не свідчить, що суд належним чином повідомив особу, що притягується до адміністративної відповідальності та її захисника, про розгляд справи, адже у клопотанні не вказується, коли особі, що його подала, стало відомо про судове засідання.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 258 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. 
Копія оскаржуваної постанови не була отримана  ОСОБА_1 протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження. 
За таких обставин, право особи на апеляційне оскарження судового рішення має бути забезпечене шляхом поновлення пропущеного з поважних причин строку.
Заслухавши пояснення захисника  ОСОБА_1 адвоката Дяченко Д.С., перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.
За положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення від 19 жовтня 2025 року серії ЕПР1 № 487772, 16 жовтня 2025 року о 12 годині 20 хвилин в м. Києві по вулиці Миколи Грінченка, 18, водій ОСОБА_1 , повторно протягом року керував транспортним засобом марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії (28 січня 2025 року винесено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП).
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, місцевий суд не звернув уваги, що відповідальність за зазначеною частиною ст. 126 КУпАП передбачена за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 2, 3, 4 ст. 126 КУпАП диспозиція зазначених правопорушень викладена законодавцем наступним чином. 
Керування транспортним засобом:
особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, 
особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Отже, суб`єктом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП може бути виключно особа, яка:
не має права керування таким транспортним засобом;
стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами:
позбавлена права керування транспортними засобами.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що ОСОБА_1 ставиться в вину правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, не маючи права керування транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, правопорушення вчинено повторно протягом року, оскільки 28 січня 2025 року винесено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП. 
Разом із тим, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2026 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2026 року у справі № 359/13900/25, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3951890 від 28 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що відповідач не вірно кваліфікував дії позивача, вказавши у фабулі оскаржуваної постанови, що ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, чим порушив п. 2.1а ПДР України, та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 126 КупАП, замість вірної кваліфікації за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Таким чином, судом було встановлено, що 28 січня 2025 року ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а не ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Зазначене не давало місцевому суду підстав вважати, що на момент зупинки 16 жовтня 2025 року  ОСОБА_1 був особою, який повторно протягом року керував транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом.
В даному випаду, місцевий суд залишив поза увагою, що матеріали справи не містять доказів наявності на момент складення протоколу факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, що є обов`язковою кваліфікуючою ознакою правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Вказане не давало місцевому суду підстав посилатись на постанову серії ЕНА № 3951890 від 28 січня 2025 року, яка не набрала законної сили, як на належний доказ підтвердження наявності факту притягнення 28 січня 2025 року ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а відтак і кваліфікувати його дій за ч. 5 ст. 126 КУпАП під час його зупинки працівниками поліції 16 жовтня 2025 року.
Інший підхід до врахування постанови у справі про адміністративне правопорушення, яка оскаржувалась станом на час розгляду справи місцевим судом, фактично знівелював би гарантоване ст. 55 Конституції України право кожної особи на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Будь-яких інших доказів на підтвердження факту, що ОСОБА_1 протягом року до 16 жовтня 2025 року керував транспортними засобами, не маючи права керування, матеріали справи не містять.
Визнаючи  ОСОБА_1 винним у вчинення адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, місцевий суд на зазначене належної уваги не звернув, помилково дійшов висновку про наявність у діях водія складу зазначеного правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.
У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами не доведено наявність в його діях складу зазначеного правопорушення, а тому постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі щодо  ОСОБА_1 - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику  ОСОБА_1 адвокату Дяченко Дарині Сергіївні строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 адвоката Дяченко Дарини Сергіївни задовольнити.
Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2026 року скасувати.
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП закрити із підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлене 04 червня 2026 року.

Суддя В.О. Фінагеєв