Дата документу 06.05.2026 Справа № 333/5244/24

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 333/5244/24      Пр. № 22-ц/807/133/26	Головуючий у 1-й інстанції: Круглікова А.В. Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Полякова О.З., Трофимової Д.А. 
за участі секретаря Пантюх Ю.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без укладення шлюбу
ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеною заявою в порядку окремого провадження (т.с. 1 а.с. 2-5), яку у подальшому уточнила (т.с. 1 а.с. 58-61, 97-100), та в якій просила встановити факт проживання її - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з визнаним на даний час зниклим безвісті за особливих обставин гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в період часу з 01.01.2020 року по 25.05.2023 рік.
В обґрунтування своєї заяви заявник зазначала, що з 01.01.2020 року вона - ОСОБА_1 проживала разом, як дружина та чоловік з ОСОБА_4 , який на даний час визнаний зниклим безвісті без особливих обставин. За час проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, вони - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм квартири, в якій ОСОБА_1 мешкає по теперішній час, проводили косметичний ремонт, купували предмети домашнього побуту. Спільних дітей у них немає. 24.02.2022 ОСОБА_4 став на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 . 25.05.2023 ОСОБА_4 був мобілізований Заводським військкоматом на військову службу і став солдатом на посаді кулеметника В/Ч НОМЕР_1 . 25.12.2023 ОСОБА_1 останній раз спілкувалася з ОСОБА_4 по телефону, того ж дня під час ведення бою в одному з окупованих населених пунктів області, він зник безвісти. Даний факт необхідний для отримання грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_4 . Документально підтвердити факт проживання чоловіка та дружини без шлюбу заявник не має змоги, і змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Круглікову А.В. (т.с. 1 а.с.54). Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с.63) провадження у цій справі відкрито в порядку окремого провадження.
Від заінтересованої особи ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що заявниці, встановлення даного факту необхідне в подальшому для реалізації майнових прав, а саме: права отримання та розпорядження грошовим забезпеченням та іншими видам додаткового грошового забезпечення військовослужбовця НОМЕР_2 НГУ ОСОБА_4 . Тобто, можна дійти висновку, що метою подання заяви до суду є врегулювання спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження. Враховуючи викладене, просили заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, залишити без розгляду.
Ухвалою суду першої інстанції від 12.09.2024 (т.с. 1 а.с.112) клопотання заявника про заміну первісної заінтересованої особи - Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України належно зареєстрованою особою - Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України задоволено. 
Ухвалою суду першої інстанції від 25.02.2025 (т.с 1 а.с.139) клопотання представника заявника задоволено, зобов`язано Управління Соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району (місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Чумаченко, буд. 32) надати інформацію з приводу взяття на облік внутрішньо переміщеної особи гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , з зазначенням часу перебування внутрішньо переміщеної особи на обліку у Комунарському районі м. Запоріжжя. 
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України надати інформацію стосовно зазначення солдатом ОСОБА_4 адреси фактичного його місця проживання, яку він зазначав у рапортах на ім`я командира військової частини під час отримання відпусток. 
Ухвалами суду першої інстанції від 01.04.2025 (т.с. 1 а.с.154) та від 06.05.2025 (т.с. 1 а.с.163) клопотання представника заявника задоволено, зобов`язано Управління Соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району (місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Чумаченко, буд. 32) надати інформацію: чи перебував гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на обліку в Комунарському районі м. Запоріжжя, як внутрішньо переміщена особа, у випадку позитивної відповіді визначити період такого перебування.
Ухвалою суду першої інстанції від 18.06.2025 (т.с. 1 а.с.169) клопотання представника заявника задоволено, зобов`язано Департамент соціального захисту населення (м. Запоріжжя, проспект Марії Приймаченко, 3) в строк до 20.07.2025 надати інформацію: чи перебував гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на обліку в Комунарському районі м. Запоріжжя, як внутрішньо переміщена особа, у випадку позитивної відповіді визначити період такого перебування.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2025 року (т.с. 1 а.с. 176-178) у задоволенні вищезазначеної заяви заявника у цій справі у цій справі відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, заявник ОСОБА_1  у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 186-193) просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву.
В автоматизованому порядку 01.09.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кухаря С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 1 а.с.195). Ухвалою апеляційного суду від 01.09.2025 (т.с. 1 а.с.196) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 19.09.2025 (т.с. 1 а.с. 199). Ухвалою апеляційного суду скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (т.с. 1 а.с.200), які було усунуто у встановлений апеляційним судом строк (т.с.1 а.с. 203-205). В автоматизованому порядку 14.10.2025 року (т.с. 1 а.с.206) суддями Онищенко Е.А. та Трофимовою Д.А. замінено суддів Кухаря С.В. та Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалою відпусткою останніх. Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 14.10.2025 року (т.с. 1 а.с.211), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с.212) з урахуванням відповідного навантаження палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.
Заінтересована особа - ВІСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ подала апеляційному суді відзив на вищезазначену апеляційну скаргу заявника у цій справі (т.с. 1 а.с. 219-237). 
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 28.01.2026 року, не відбувся та був відкладений через перебування судді-члена колегії Онищенка Е.А. в цей день у нетривалій відпустці, яка не давала права його заміни іншим суддею в автоматизованому порядку (довідка т.с.1 а.с. 242), розгляд цієї справи був відкладений апеляційним судом з урахуванням відпустки судді-доповідача у період з 16.02.2026 року по 02.03.2026 року включно (довідка - т.с. 2 а.с. 2).
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 18.03.2025 року (т.с.2 а.с.18-22), був розпочатий за присутності лише представника заінтересованої особи - В/ч НОМЕР_1 НГУ - Степура Ю.М. (т.с. 2 а.с. 16) за відсутності належним чином повідомленої апеляційним судом сторони заявника: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи В/ч НОМЕР_1 НГУ, ухвалою апеляційного суду від 18 березня 2026 року (т.с. 2 а.с. 23-26) залучено до участі у цій справі в якості заінтересованих осіб - батьків померлого    ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть - копія т.с. 1 а.с. 87) військовослужбовця ОСОБА_4 : - 1)    ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ) та - 2) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , можливо мешкає: АДРЕСА_5 ); роз`яснено ОСОБА_6 та ОСОБА_3 їх право подати відзив на вищезазначену апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 у цій справі протягом 15 (п`ятнадцяти) днів із дня вручення їм копії цієї ухвали; витребувано для долучення до матеріалів цієї справи у Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) інформацію/ витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо наявності (відсутності) всіх можливих актових записів про реєстрацію і розірвання шлюбу за все життя вказаних осіб: -  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_3 , та -  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , якій помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , раніше був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше перебував на обліку внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_6 ; копію цієї ухвали надіслати ОСОБА_6 та ОСОБА_3 разом із копією апеляційної скарги заявника ОСОБА_1  для відома, іншим учасникам цієї справи лише копію цієї ухвали для відома; копію цієї ухвали надіслати Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (вул. Українська, буд. 48, м. Запоріжжя, 69095, vcs@zp.drsu.gov.ua) для виконання. 
На виконання вищевказаної ухвали надані:
- заява заінтересованої особи -    ОСОБА_7 із додатками (т.с. 2 а.с. 44-54), за змістом якої: остання заяву заявника ОСОБА_1 підтримує у повному обсязі, прибути у судове засідання не має можливості, адже перебуває на тимчасово окупованій території, справу розглядати без її участі, оскільки вийти на відеозв`язок вона також не має можливості; додатково повідомила, що 25.05.2023 року її син ОСОБА_4 був мобілізований Заводським військоматом на військову службу; з 01.01.2020 року ОСОБА_1 проживала разом, як дружина та чоловік з її сином ОСОБА_4 , який загинув під час виконання бойового завдання; за час спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, вони займалися благоустроєм квартири, в якій ОСОБА_1 мешкає по теперішній час; спільних дітей у них немає; як повідомляв їй син, він з дружиною мав спільний бюджет; спільне харчування, вони купували майно для спільного користування, син постійно приймав участь у витратах на утримання житла, в якому мешкав разом із цивільною дружиною, тобто, вона впевнена, що їх відносини засвідчують реальність сімейних відносин.; 25.05.2023 року ОСОБА_1 останній раз спілкувалась із сином по телефону, того ж дня під час ведення бою в одному з окупованих населених пунктів області, він зник безвісті; про загибель сина її у телефонному режимі повідомили представники ТЦК та військової частини; поховання сина відбувалось без її присутності внаслідок війни; загибель сина для неї є нестерпним болем та важкою втратою; 
- інформація ВДРАЦС (т.с. 2 а.с. 56-57), за змістом якої: перевіркою за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актових записів про шлюб, розірвання шлюбу не виявлено;
- заінтересована особа  ОСОБА_3 не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу заявника у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В автоматизованому порядку 05.05.2026 року суддею Поляковим О.З у цій справі замінено суддю Онищенка Е.А. у зв`язку із тривалою відпусткою останнього (т.с. 2 а.с. 72-73).
У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи заявник ОСОБА_1 особисто (т.с. 2 а.с. 43) та через свого представника - адвоката Мельнікову А.А., що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, (свідоцтво та ордер - т.с. 1 а.с. 240-241, довідка про доставку судової повістки - повідомлення в електронний кабінет адвоката - т.с. 2 а.с. 39), а також у тому числі додатково заінтересовані особи -    ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в порядку ст. 128 ч. 11 ЦПК України через Офіційний веб - сайт Судової влади України, враховуючи реєстрацію постійного місця проживання останніх на тимчасово окупованій внаслідок військової агресії РФ проти України території Запорізької області (т.с. 2 а.с. 35-36), всі учасники цієї справи, окрімпредставника заінтересованої особи - В/ч НОМЕР_1 НГУ - Степура Ю.М. (т.с. 2 а.с. 16), не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. 
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності представника заінтересованої особи - В/ч НОМЕР_1 НГУ - Степура Ю.М. (т.с. 2 а.с. 16).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення представника заінтересованої особи - В/ч НОМЕР_1 НГУ - Степура Ю.М., який у тому числі на запитання апеляційного суду додатково зазначав, що похороном військовослужбовця ОСОБА_4 займалась військова частина без заявника та батьків останнього, батьки загиблого в порядку телефонного зв`язку з ними військовою частиною зазначали, що прибути на похорон не зможуть, так як перебувають на тимчасово окупованій внаслідок військової агресії РФ проти України території Запорізької області; свідоцтво про смерть ОСОБА_4 також отримувала військова частина та надавала копію останнього у матеріали цієї справи у подальшому (дата смерті -       ІНФОРМАЦІЯ_3 - свідоцтво про смерть від 23.02.2024 року, копія - т.с. 1 а.с. 87), але заявник не уточнювала своїх вимог у цій справі після надання свідоцтва про смерть військовослужбовця ОСОБА_4 у матеріали справи, в її заяві останній досі значиться «визнаним на даний час зниклим безвісті за особливих обставин»; після ознайомлення із поясненнями матері загиблого «ШидОрової», вбачається, що підпис матері на останніх ніким не посвідчений, ці пояснення не можна вважати показами свідка чи доказом взагалі у цій справі, останні, наче, «написані стороною заявника», а не матір`ю загиблого, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши вищезазначений відзив із додатками заінтересованої особи    ОСОБА_7 (т.с. 2 а.с. 44-55), якій надійшов апеляційному суду на електрону пошту без накладення кваліфікованого електронного підпису, вищезазначену інформацію ДРАЦС (т.с. 2 а.с. 56-57) та матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга заявника ОСОБА_1  підлягає залишенню без задоволення у цій справі з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вищезазначеної заяви заявника, керувався ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 293-294, 315 ЦПК України та виходив із того, що заявником не надано у цій справі суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, при вирішенні цієї справи суд першої інстанції правильно виходив із такого.
Ст. 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1). Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (ч. 2).
ОСОБА_1 заявлено вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з військовослужбовцем ОСОБА_4 , який 25.12.2023 зник безвісті в районі н.п. Старомайорське Донецької області.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що заявницею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при зверненні до суду на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_4 надано довідку про підтвердження фактичного проживання від 06.06.2024 року, видану головою правління ОСББ «Водограйна 8» Ковальовим О.Є. За змістом вказаної довідки, за адресою: АДРЕСА_3 , проживає ОСОБА_1 та її цивільний чоловік ОСОБА_4 з 01.01.2020 по теперішній час (т.с.1 а.с. 13).
Згідно з наданою інформацією Управлінням підтримки внутрішньо переміщених осіб та господарського забезпечення Департаменту соціального захисту населення від 24.03.2025 № 01.01-09/1668 (т.с. 1 а.с. 145), станом на 24.03.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб по Заводському району м. Запоріжжя. Фактичне місце проживання: АДРЕСА_7 .
Відповідно до наданої інформації Управлінням підтримки внутрішньо переміщених осіб та господарського забезпечення Департаменту соціального захисту населення від 30.06.2025 №01.01-09/3922(т.с. 1 а.с. 171), згідно з даними Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 20.04.2022 по 18.10.2022 перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа у  АДРЕСА_3 (вибув в інший район).
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц (провадження № 14-139цс18) та постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17 (провадження № 14-610цс18).
Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. На підставі п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Згідно з роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України та п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. 
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення чоловіком та жінкою спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Відповідно до статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. 
У статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Судом першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч 5 ЦПК України правильно були допитані у цій справі свідки зі сторони заявника:
- свідок ОСОБА_9 , яка пояснила, що є матір`ю заявниці. ОСОБА_4 їй відомий з 2019 року; він мешкав з її донькою з грудня 2019 року, приїхав з села і залишився, мешкав постійно за адресою: АДРЕСА_3 ; влаштувався на автомийку, мав спільний бюджет з її донькою; в 2021 році поїхав в Польщу, допомагав грошима її доньці; коли почалась війна пішов добровольцем в травні 2023 рок; спочатку був зареєстрований в Запорізькій області, потім - за їх адресою; під час військової служби ОСОБА_4 оплачував навчання, запропонував ОСОБА_1 одружитись; останній раз бачила його в листопаді 2023 року; щодо поховання не знає нічого;
- свідок  ОСОБА_1 , яка пояснила, що є бабусею заявниці; ОСОБА_4 вона знає з 2019 року. З 2020 року мешкав з онукою за адресою: АДРЕСА_3 ; особисті речі його були, в тому числі військова форма; були пов`язані спільним побутом, купляв продукти; працював у Польщі, оплачував навчання, мешкав у них; проживав у дядька деякий час, але потім повернувся до них; як внутрішньо - переміщена особа був зареєстрований у них по АДРЕСА_3 ; хотів одружитись з її онукою; останній раз його бачила в грудні 2023 року; стосунки з його батьками підтримує, в тому числі й ОСОБА_10 ; на похороні не були.
Суд першої інстанції правильно зазначав, що показання свідків ОСОБА_9 (т.с. 1 а.с. 132-133) та ОСОБА_11 (т.с. 1 а.с. 134-135), які проживають за адресою: АДРЕСА_3 (заява заявника т.с. 1 а.с. 101-102) та є родичами заявника, та відповідно, зацікавленими особами у цій справі, і спільні фотографії заявника із загиблим (т.с. 1 а.с. 43-51) не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 грудня 2019 року у справі ЄУН № 466/3769/16 (ст. 263 ч. 4 ЦПК України).
Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, неможе свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18).
Спільна присутність на святах та пересилання коштів (т.с. 1 а.с. 21-31) не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18).
Усні покази свідків, які за своїм змістом у цій справі фактично нічого не підтверджують, не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту саме перебування позивача із померлим у фактичних шлюбних відносинах, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19).
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що при вищевикладених правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах цієї справи, заявником ОСОБА_1 та представником останньої у цій справі не було доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, зокрема, що заявниця з ОСОБА_4 постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з ОСОБА_4 .
Суд першої інстанції правильно критично поставився до наданої заявницею довідки за підписом голови правління ОСББ «Водограйна 8» (т.с. 1 а.с. 13), оскільки вона носить узагальнений характер, стосується здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю, та є очевидно недостатнім доказом, за відсутності сукупності інших доказів.
Суд першої інстанції, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов правильновисновку, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тому обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог про встановлення факту спільного проживання заявниці та ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  є такими, що фактично дублюють доводи заяви заявника у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію заявника, яку вона та представник останньої вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи: заслуховував пояснення сторін, досліджував докази сторін, зокрема пояснення свідків заявника та інш. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування заявника, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Заявник та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування заяви заявника у цій справі та, відповідно, наявності підстав для задоволення останньої.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України також сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги заявника, зокрема: 
- залучив вже на стадії апеляційного перегляду цієї справи батьків загиблого (ухвала апеляційного суду від 18.03.2026 року в порядку ст. 365 ч.1 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 23-25), з урахуванням роз`яснень Верховного Суду щодо розгляду даної категорії справ (т.с. 2 а.с. 17-17 зворот): - мати   ОСОБА_12 та - батька ОСОБА_3 у цій справі в якості заінтересованих осіб та дослідив відзив    ОСОБА_7 з додатками (т.с. 2 а.с. 44-54), який надійшов апеляційному суду на електрону пошту без накладення кваліфікованого електронного підпису, а тому не має доказового значення у цій справі; 
- витребував інформацію ДРАЦС з метою з`ясування перебування (не перебування) заявника та загиблого в зареєстрованих шлюбах у період, в якій заявник просила встановити вищезазначений факт у цій справі, та дослідив останню (т.с. 2 а.с. 56), за змістом якої: перевіркою за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актових записів про шлюб, розірвання шлюбу не виявлено. Оскільки, в силу вимог ст. 25 СК України (Одношлюбність): 1. Жінка та чоловік можуть перебувати лише в одному шлюбі; 2. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.
Проте, сама по собі інформація про відсутність зареєстрованих шлюбів у заявника та загиблого у період, в якій заявник просила встановити вищезазначений факт у цій справі, у цій справі не спростовує правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильність висновків суду першої інстанції у цій справі. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі стороною заявника апеляційному суду ненадані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті. 
Оскільки, описки та додаткові зайві посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні у цій справі на те, що встановлення вищезазначеного факту заявником суперечить вимогам ст. 25 СК України, не призвели до неправильності вирішення цієї справи судом по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
В силу вимог ст. 294 ч. 7 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Проте, встановлено, що рішенням, що оскаржується, суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в разі відмови заявнику у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, остання не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова апеляційним судом складена 13.05.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Поляков О.З.	Трофимова Д.А.