ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 травня 2026 року
м. Київ
справа № 381/4370/24
провадження № 61-16483 св 25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - комунальне підприємство Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації», 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката 
Притули Людмили Олександрівни, на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 року у складі судді Ковалевської Л. М. та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви 
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП ФМР «Фастівське БТІ»), в якому просила суд: 1) скасувати державну реєстрацію прав, права приватної власності на 1/1 частину житлового будинку, зареєстрованого 25 вересня 2006 року комунальним підприємством Київської обласної ради «Фастівське МБТІ», реєстраційний № 16118675, житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису 1184, у книзі 2, власник ОСОБА_1 , на підставі рішення суду б/н від 04 липня 2003 року; 2) визнати за нею право приватної власності на виділений у натурі об`єкт нерухомого майна, що складається в цілому з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 65,40 кв. м, житловою площею 34,70 кв. м, який розташований за адресою: 
 АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Фастівського районного суду Київської області від 04 липня 2003 року у справі № 2-14/2003 будинок 
АДРЕСА_1 визнано спільним майном подружжя ОСОБА_2 та її, ОСОБА_1 , здійснено поділ вказаного будинку в натурі. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 23/50 частин вказаного будинку. Виділено в натурі ОСОБА_2 27/50 частин вказаного будинку.
Рішенням виконавчого комітету Триліської сільської ради від 22 жовтня 2003 року № 3 «Про добудову житлового будинку» дозволено їй добудову веранди до її частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Триліської сільської ради від 23 жовтня 2003 року № 10 дозволено їй добудову веранди до її частини житлового будинку, виділивши в окреме домоволодіння та закріпити номер АДРЕСА_1 .
29 листопада 2005 року КП Київської обласної ради «Фастівське МБТІ» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 .
Технічним інвентаризатором під час розробки технічного паспорта на виділену їй в натурі частку житлового будинку було включено відомості про частку житлового будинку її колишнього чоловіка ОСОБА_2 .
Згідно з експлікації житловий будинок по АДРЕСА_1 складається з двох ізольованих квартир.
21 вересня 2006 року КП Київської обласної ради «Фастівське МБТІ» зареєстровано право власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна: 16118675; тип об`єкта: будинок, житловий; адреса об`єкта: АДРЕСА_1 ; номер запису 1184, в книзі 2; власник ОСОБА_1 ; підстава виникнення права власності: рішення суду, /б/н/ 04 липня 2003 року/рішення Фастівського міськрайсуду; форма власності: приватна; частка 23/50.
Належний їй житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 , облікується в погосподарському обліку Триліської сільської ради.
Рішенням Кожанської селищної ради Фастівського району Київської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі її у власність громадянці України ОСОБА_1 » від 18 травня 2023 року № 27-25-VIII, передано їй у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 3224986601:01:003:0564, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав.
У вересні 2024 року з відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно їй стало відомо про те, що 25 вересня 2006 року була здійснена операція «Реєстрація зміни прав власності на нерухоме майно» на підставі прийнятого рішення про закриття. Підстава закриття права власності: відчуження долі. В інформаційній довідці зазначено, що 25 вересня 2006 року КП Київської обласної ради«Фастівське МБТІ» зареєстровано право власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна:16118675, тип об`єкта: будинок, житловий; адреса об`єкта: АДРЕСА_1 ; номер запису 1184, в книзі 2; власник ОСОБА_1 ; підстава виникнення права власності: рішення суду /б/н/ 04 липня 2003 року/ рішення Фастівського міськрайсуду; форма власності приватна; частка 1/1.
Натомість посадовими особами КП Київської обласної ради «Фастівське МБТІ» їй видано документ в оригіналі (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 вересня 2006 року № 11904558), що посвідчує права власності на належне їй майно на частку власності: 23/50, щодо якої прийнято рішення про закриття.
Позивач вважала дії посадових осіб КП Київської обласної ради «Фастівське МБТІ» неправомірними та такими, що порушують її конституційне право власності, так як був виділ частки і спільна часткова власність припинена. 
08 серпня 2024 року проведено технічну інвентаризацію належної їй виділеної в натурі частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Даний будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами складається з: житловий будинок (літ. А1), прибудова (літ. а2), сарай (літ. Б), вбиральня (літ. Г), літній душ (літ. Д), ворота з хвірткою (№ 1), очисні споруди 
(№ 2), огорожа (№ 3-5). Загальна площа житлового будинку (літ. А1 та а2) становить 65,40 кв. м, житлова площа - 34,70 кв. м.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд її позовні вимоги задовольнити.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 
2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 04 листопада 2025 року, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Судові рішення мотивовані тим, що посадові особи КП Київської обласної 
ради «Фастівське МБТІ» не приймали рішення про закриття права власності позивача на 23/50 частин будинку АДРЕСА_1 , оскільки з 01 січня 2013 року підприємства БТІ позбавлені права реєструвати або скасовувати державну реєстрацію прав власності. Рішення виконавчого комітету Триліської сільської ради про виділення в окреме домоволодіння з присвоєнням окремої поштової адреси частці 23/50 частин будинку, що належить ОСОБА_1 , в архівній справі № 754 відсутнє, а тому відсутні правові підстави для висновку про порушення прав позивача діями 
відповідача. 
Крім того, суди вказали, що КП ФМР «Фастівське БТІ» не є особою, яка не визнає або заперечує право власності позивача на спірне нерухоме майно, а з 01 січня 
2013 року останнє також не є державним реєстратором державної реєстрації прав власності, а тому вказана особа не є належним відповідачем по заявленим позовним вимогам.
При цьому позивачці дозволили здійснити добудову житлового будинку, добудову офіційно введено в експлуатацію, тому перешкод в оформленні права власності у позивачки немає, а застосування статті 392 ЦК України в цьому випадку є безпідставним. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У грудні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Притула Л. О., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати у частині відмови у задоволенні позову за позовною вимогою про скасування державної реєстрації прав, права приватної власності на 1/1 частину житлового будинку зареєстрованого 25 вересня 2006 року КП Київської обласної ради «Фастівське МБТІ», реєстраційний № 16118675, житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису 1184, у книзі 2, власник ОСОБА_1 , на підставі рішення суду б/н від 04 липня 2003 року, у цій частині ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
В іншій частині (визнання за ОСОБА_1 право приватної власності на виділений у натурі об`єкт нерухомого майна) судові рішення не оскаржуються. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2026 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Притули Л. О., про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено й поновлено цей строк, відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 381/4370/24 із Фастівського міськрайонного суду Київської області та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У січні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Притули Л. О., мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. 
Суди належним чином не обґрунтували відхилення доводів позивача щодо можливість та доцільність вирішення спору між сторонами шляхом скасування державної реєстрації права власності, порушене право позивача не відновили.
Суди дійшли помилкового висновку проте, що позивач не надала доказів наявності рішення виконавчого комітету Триліської сільської ради про виділення в окреме домоволодіння з присвоєнням окремої поштової адреси частці 23/50 частин будинку, що належить їй в архівній справі № 754, так як вказані висновки спростовуються матеріалами справи, в яких наявна копія інвентаризаційної справи № 754 з копією вказаного рішення виконавчого комітету Триліської сільської ради.
Також, суди не надали належної правової оцінки підставі виникнення у 
ОСОБА_1 права власності на житловий будинок, щодо якої у неї виник спір. Оскільки, право власності у неї виникло саме на підставі рішення Фастівського районного суду Київської області від 04 липня 2003 року у справі № 2-14/2003, яким її виділено в натурі частку житлового будинку в натурі із права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому відповідно до частини першої та третьої статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відсутність у матеріалах інвентаризаційної справи БТІ рішення виконавчого комітету Триліської сільської ради від 23 жовтня 2003 року № 10 не є підставою виникнення права власності у ОСОБА_1 , а лише документом щодо присвоєння окремої адреси частці майна, що виділилася в натурі із спільної власності подружжя.
Суди не врахували частину першу статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а зазначили, що позивач не довела відсутності у неї можливості оформити своє право власності в позасудовому порядку. 
При цьому з урахуванням положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав за позивачкою на спірний житловий будинок у цілому відповідні права повернуться у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, і позивач зможе провести державну реєстрацію на об`єкт нерухомого майна, що утворився внаслідок поділу спірного житлового будинку. Наявність зареєстрованого за позивачем права власності на спірний житловий будинок перешкоджає їй у здійсненні її права власності на належне майно, оскільки зареєстроване право не відповідає правовстановлюючим документам. Позивач позбавлена права зареєструвати право власності на належне їй майно у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, оскільки там наявний архівний запис БТІ про державну реєстрацію за нею права власності на цілу частину спірного житлового будинку. Неможливість проведення належної державної реєстрації речового права на нерухоме майно на частку житлового будинку, яка виділена в натурі із спільної сумісної власності подружжя, порушує право 
ОСОБА_1 на офіційне визнання та підтвердження державою факту набуття нею речового права на нерухоме майно шляхом внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно (який діяв до 01 січня 2013 року) або відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (який діє 
з 01 січня 2013 року). Таким чином позивач позбавлена права вільно розпоряджатися своїм майном, що включає право продавати, дарувати, обмінювати та іншим чином відчужувати його, що є однією з ключових ознак права власності.
Вказує, що є необхідність у формування правового висновку щодо можливості прямого застосування судами частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час вирішення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за обставин наявності та доведеності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. 
Також є необхідність у формуванні правового висновку щодо належного відповідача за позовними вимогами про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за обставин наявності та доведеності внесення помилкових відомостей державним реєстратором при реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна
Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України.
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник, у змісті касаційної скарги, зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: 1) застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду; 2) відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 3) судами належним чином не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скаргапредставника ОСОБА_1 - адвоката Притули Л. О., задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судами встановлено, що рішенням Фастівського районного суду Київської області від 04 липня 2003 року у справі № 2-14/2003 будинок АДРЕСА_1 , визнано спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Розподілено вказаний будинок, виділивши в натурі ОСОБА_1 : кімнату 1-4 площею 21,2 кв. м вартістю 6 004 грн; кімнату 1-5, площею 13,5 кв. м вартістю 3 823 грн; сарай вартістю 5 931 грн; вбиральню вартістю 116 грн; душ вартістю 144 грн; ворота вартістю 894 грн; частину паркану в спільному користуванні на 112 грн. Всього на 17 024 грн. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 23/50 частини будинку АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 з кімнати 1-4 прорубати двері в кімнату 1-5, з утвореної квартири обладнати другий вихід з приміщення 1-5, в кімнаті 1-5 обладнати другу кухню або ж прибудувати приміщення для кухні. В утвореній ізольованій квартирі обладнати опалення та електроосвітлення.
Рішенням виконавчого комітету Триліської сільської ради від 22 жовтня 2003 року № 3 «Про добудову житлового будинку» дозволено ОСОБА_1 добудову веранди до її частини житлового будинку, виділивши в окреме домоволодіння та закріпити номер АДРЕСА_1 (а. с. 109).
20 листопада 2005 року КП Київської обласної ради «Фастівське МБТІ» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з двох ізольованих квартир (а. с. 13-17).
19 вересня 2006 року ОСОБА_1 звернулась до МБТІ із заявою про проведення державної реєстрації на цілу частину будинку під номером 
АДРЕСА_1 на підставі рішення суду.
Суди встановили, що доказів надання  ОСОБА_1  до вказаної заяви рішення виконавчого комітету Триліської сільської ради від 22 жовтня 2003 року № 3 «Про добудову житлового будинку», яким закріплено за житловим будинком, належним ОСОБА_1 , номеру АДРЕСА_1 матеріали справи не містять.
21 вересня 2006 року державним реєстром Фастівського МБТІ прийнято рішення про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно - 23/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: рішення Фастівського районного суду Київської області від 04 липня 2003 року (а. с. 18).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25 вересня 2006 року здійснена операція «реєстрація зміни права власності на нерухоме майно» на підставі прийнятого рішення про закриття від 25 вересня 2006 року, підстава закриття права власності «відчуження долі», чим порушено її право власності на будинок, розташований за адресою:  АДРЕСА_1 .
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Статтею 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Порядок проведення державної реєстрації речових прав на час виникнення спірних відносин регулювався Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07 лютого 2002 року № 7/5.
Згідно з абзацом другим частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом (частина перша статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Додатком 2 до Тимчасового положення визначено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, відповідно до пункту 10 якого до них, зокрема, належить рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності.
Ця норма кореспондується з положенням статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до 
пункту 5 частини першої якої державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.
Аналіз цих норм дає підстави вважати, що для проведення держаної реєстрації права власності на нерухоме майно подається рішення суду, яким визнано або встановлено факт права власності на об`єкти нерухомого майна, або встановлено факт передачі безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності, і яке набрало законної сили.
Судами встановлено, що підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно 21 вересня 2006 року за ОСОБА_1 було рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2003 року, наданим до Фастівського МБТІ як підстава для реєстрації права власності на 23/50 частин будинку АДРЕСА_1 .
Суди встановили, що докази того, що до заяви про реєстрацію права власності за позивачем на цілу (вже виділену) частину домоволодіння було надано відповідні документи, які визначені Додатком 2 до Тимчасового положення, 
у тому числі докази присвоєння домоволодінню поштової адреси 
АДРЕСА_1 , відсутні.
У силу пункту 1 частин третьої та четвертої статті Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.
Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Триліської сільської ради від 22 жовтня 2003 року № 3 «Про добудову житлового будинку» дозволено ОСОБА_1 добудову веранди до її частини житлового будинку, виділивши в окреме домоволодіння та закріпити номер АДРЕСА_1 .
20 листопада 2005 року КП Київської обласної ради «Фастівське МБТІ» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з двох ізольованих квартир (а. с. 13-17).
Судами встановлено, що рішенням виконкому Триліської селищної рад Фастівського району Київської області № 10 від 22 жовтня 2003 року затверджено Акт державної прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначені документи не перешкоджають позивачці оформити право власності і відповідач її права не порушував. Положення статті 392 ЦК України, як правильно зазначили суди, у цьому випадку не застосовується. 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що відсутні підстави для висновку про незаконність дій відповідача при здійсненні державної реєстрації права власності за позивачем на 23/50 частин будинку 
АДРЕСА_1 . А доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваних судових рішеннях, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судами, 
а переоцінювати докази Верховний Суд не може в силу закону. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката 
Притули Людмили Олександрівни, залишити без задоволення.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 
2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року
залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Г. В. Коломієць

Ю. В. Черняк