Справа № 420/31245/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в якому просить:
- Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 06.05.2025 №154750013259. 
- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 29.04.2024 відповідно пункту 4 частини 1 статті 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу період навчання 01.09.1979 по 26.07.1982 та періоди роботи 01.01.1992 по 15.06.1998, та зарахувавши до страхового стажу для обчислення пенсії в трикратному обчисленні час проходження військової служби в особливий період з 08.06.2023 по 09.09.2023, з 27.09.2023 по 18.06.2024, з 05.07.2024 по 06.07.2024, з 09.09.2024 по 19.09.2024, з 26.09.2024 по 01.11.2024, з 18.11.2024 по 03.12.2024, з 29.01.2025 по 19.02.2025, з 14.03.2025 по 31.03.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою від 29.04.2025 щодо призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області було повідомлено позивача про неможливість призначення пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Так, до страхового стажу не зараховано період навчання з 21.05.1987 по 10.06.1991. З даними діями відповідача позивач не погоджується.
Позивач вважає, що згідно зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Позивач вказує, що згідно диплому НОМЕР_1 в період з 01.09.1984 по 10.06.1984 позивач навчався в Сімферопольському державному університеті ім. Фрунзе. Позивач вважає, що диплом є підставою для зарахування вказаного періоду навчання до його стажу.
Позивач вказує, що згідно довідки в/ч НОМЕР_2 вбачається, що за періоди з 08.06.2023 по 09.09.2023, з 27.09.2023 по 18.06.2024, з 05.07.2024 по 06.07.2024, з 09.09.2024 по 19.09.2024, з 26.09.2024 по 01.11.2024, з 18.11.2024 по 03.12.2024, з 29.01.2025 по 19.02.2025, з 14.03.2025 по 31.03.2025 ОСОБА_1 брав участь у бойових діях.
Позивач посилається на ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Позивач вважає, що час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь в АТО в особливий період, зараховується до стажу державної служби на пільгових умовах. Зокрема, один місяць стажу зараховується за три, тобто в трикратному розмірі. Зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, відповідно до Наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей» зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року № 1294/26071. 
Позивач зазначає, що він має право на зарахування до страхового стажу у трикратному розмірі періоду проходження служби з 08.06.2023 по 09.09.2023, з 27.09.2023 по 18.06.2024, з 05.07.2024 по 06.07.2024, з 09.09.2024 по 19.09.2024, з 26.09.2024 по 01.11.2024, з 18.11.2024 по 03.12.2024, з 29.01.2025 по 19.02.2025, з 14.03.2025 по 31.03.2025. 
Ухвалою судді від 17.09.2025 року відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Також, судом ухвалено про витребування від відповідача належним чином засвідчених копій пенсійної справи позивача для долучення до матеріалів справи.
На виконання ухвали суду 29.09.2025р. до суду від відповідача ГУ ПФУ в Одеській області надійшла завірена паперова копія електронної справи позивача.
02.10.2025р. від відповідача ГУ ПФУ в Одеській області через систему “Електронний суд” до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що позовні вимоги вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню і просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. 
Відповідач вказує, що 29.04.2025 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою щодо призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - ГУ ПФУ в Рівненський області, яке уповноважене розглянути подану Позивачем заяву від 29.04.2025. 
ГУ ПФУ в Рівненський області було встановлено, що вік позивача 58 років 2 місяці 4 дні, а страховий стаж становить 19 років 3 місяці 26 днів. На підстави заяви та наданих документів ГУ ПФУ в Рівненський області 06.05.2025 винесено Рішення № 154750013259 про відмову Позивачу у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивачу було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу 25 років. До страхового стажу не враховано: - період навчання з 01.09.1984 по 10.06.1991, оскільки запис даного періоду перетинається з періодом строкової військової служби та вище 6 років, що викликає сумніви щодо денної форми навчання. 
Відповідач вважає, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій. 
Відповідач вказує, що позивач у своєму позові посилається на наказ Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, щодо зарахування до страхового стажу періодів проходження військової служби з 08.06.2023 по 09.09.2023, з 27.09.2023 по 18.06.2024, з 05.07.2024 по 06.07.2024, з 09.09.2024 по 19.09.2024, з 26.09.2024 по 01.11.2024, з 18.11.2024 по 03.12.2024, з 29.01.2025 по 19.02.2025, з 14.03.2025 по 31.03.2025 в розрахунку один місяць служби за три місяці. Відповідач вважає дане посилання є хибним. 
Відповідач вказує, що наказом МО України від 14.08.2014 №530, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 за №1294/26071, затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей. 
Отже, Положення № 530 не регулює питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону №1058 та визначає порядок обчислення пільгового стажу для призначення даного виду пенсії. Відповідач вважає, що відсутні підстави для зарахування позивачу до страхового стажу періодів проходження військової служби з 08.06.2023 по 09.09.2023, з 27.09.2023 по 18.06.2024, з 05.07.2024 по 06.07.2024, з 09.09.2024 по 19.09.2024, з 26.09.2024 по 01.11.2024, з 18.11.2024 по 03.12.2024, з 29.01.2025 по 19.02.2025, з 14.03.2025 по 31.03.2025 в розрахунку один місяць служби за три місяці. 
Відповідач вважає, що з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яке за принципом екстериторіальності розглядало заяву про призначення пенсії та прийняло спірне рішення про відмову в її призначенні. ГУ ПФУ в Одеській області не приймало рішення по суті заяви позивача про призначення пенсії, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача. 
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується його паспортом (а.с.6).
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 31.12.2023р. серії НОМЕР_3 (а.с.6).
Відповідно до Диплому НОМЕР_1 (а.с. 13), позивач в 1984 році вступив до Сімферопольського державного університету ім. Фрунзе і в 1991 році закінчив курс названого університету.
Відповідно військового квитка (а.с. 14-15), період навчання позивача з 01.09.1984 по 10.06.1991 перетинається з періодом строкової військової служби.
Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою від 29.04.2024 щодо призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто ГУ ПФУ в Рівненській області, яке рішенням від 06.05.2025 №154750013259 (а.с. 8) відмовило позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 25 років. Також у рішенні зазначено, що до страхового стажу не враховано: - період навчання з 01.09.1984 по 10.06.1991, оскільки запис даного періоду перетинається з періодом строкової військової служби та вище 6 років, що викликає сумніви щодо денної форми навчання. 
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон України від 09.07.2003 року №1058-IV?«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Щодо зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії на підставі п.4 ч.1 ст.115Закону № 1058, періоду служби в армії та часу навчання, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, та до страхового стажу.
Судом встановлено, що відповідно диплому НОМЕР_1 (а.с. 13), позивач в 1984 році вступив до Сімферопольського державного університету ім. Фрунзе і в 1991 році закінчив повний курс названого університету. Відповідно військового квитка (а.с. 14-15), період навчання позивача з 01.09.1984 по 10.06.1991 перетинається з періодом строкової військової служби.
Враховуючи викладені обставини, період проходження позивачем строкової військової служби з 29.06.1985 по 20.05.1987 обґрунтовано зараховано позивачу до страхового стажу, що дає право на пенсію. 
Відповідно до п. “д” ст. 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991р. № 1788 до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах.
Якщо в записах трудової книжки відсутні відомості про періоди навчання, то відповідно до п. 8 Порядку № 637, затвердженого Постановою КМУ № 637 від 12.08.1993р. “Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній”, час навчання у вищих навчальних закладах підтверджується дипломом.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу в зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1984 по 28.06.1985 та з 21.05.1987 по 10.06.1991, тобто за виключенням періоду строкової військової служби (з 29.06.1985 по 20.05.1987).
Що стосується позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 15.06.1998, суд зауважує, що трудова книжка позивача не містить такого періоду роботи (з такими початковою та кінцевою датами). При цьому, спірне рішення не містить відомостей про незарахування такого періоду роботи позивача, а позовна заява не містить жодного обґрунтування щодо «періоду роботи з 01.01.1992 по 15.06.1998».
Тож вимоги позивача в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 15.06.1998 суд вважає безпідставними та необґрунтованими, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.
Щодо вимог позивача про зарахування до страхового стажу для обчислення пенсії в трикратному обчисленні часу проходження військової служби в особливий період з 08.06.2023 по 09.09.2023, з 27.09.2023 по 18.06.2024, з 05.07.2024 по 06.07.2024, з 09.09.2024 по 19.09.2024, з 26.09.2024 по 01.11.2024, з 18.11.2024 по 03.12.2024, з 29.01.2025 по 19.02.2025, з 14.03.2025 по 31.03.2025, для цілей призначення пенсії за п.4 ч.1 статті 115 Закону №1058-IV суд вказує таке.
Основні принципи, засади та механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також порядок призначення і виплати пенсій визначені Законом №1058-IV.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, а також особи, яким встановлено інвалідність унаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних із виконанням військових чи службових обов`язків.
Крім того, право на дострокову пенсію мають особи, яким надано статус учасника бойових дій або особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України.
Зазначеним категоріям осіб дострокова пенсія призначається після досягнення чоловіками 55-річного, а жінками 50-річного віку, за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків та не менше 20 років у жінок.
Як встановлено судом, позивач звернувся із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту четвертого частини першої статті 115 Закону №1058-IV.
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З огляду на зазначене, за своєю правовою природою страховий стаж є елементом солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, має самостійне та вичерпне нормативне визначення і підлягає обчисленню виключно за правилами, прямо встановленими цим Законом, що виключає при його обрахунку можливість застосування непередбачених Законом №1058-IV механізмів.
Абзац третій частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV встановлює, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, після 1 січня 2004 року застосовується виключно для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Використання законодавцем формулювання «виключно» свідчить про імперативний та вичерпний характер цього переліку і виключає можливість поширення пільгового (кратного) обчислення стажу на інші види пенсій. Дострокова пенсія за віком, передбачена статтею 115 Закону №1058-IV, не належить до пенсій за віком на пільгових умовах і не є пенсією за вислугу років, а тому не підпадає під сферу дії зазначеного положення. Вона призначається у межах солідарної системи за наявності страхового стажу, обрахованого за правилами статті 24 цього Закону. Отже, системне тлумачення статті 24 у взаємозв`язку зі статтею 115 Закону №1058-IV свідчить про відсутність законодавчих підстав для застосування кратного обчислення страхового стажу при призначенні дострокової пенсії за віком.
Повертаючись до доводів позивача, які зводяться до необхідності застосування до спірних правовідносин положень статті 57 Закону №1788-XII та пункту 2.3 Положення №530, якими передбачено зарахування часу проходження військової служби в умовах бойових дій у кратному обчисленні - один місяць служби за три, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 57 Закону №1788-XII військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.
Аналогічний за правовою природою підхід закріплено у пункті 2.3 Положення №530, яким визначено, що при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, що призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди військової служби зараховуються на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, зокрема за участь у бойових діях у воєнний час, участь в антитерористичній операції або виконання відповідних завдань під час проходження служби у військовому резерві.
Із системного аналізу змісту зазначених норм вбачається, що останні безпосередньо пов`язують пільгове обчислення строку служби з призначенням пенсій за вислугу років, тобто зі спеціальним видом пенсійного забезпечення, та не стосуються порядку обрахунку страхового стажу у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Крім того, суд зауважує, що пункт 2.3 Положення №530, прийнятий на виконання Закону №2262-ХІІ, є підзаконним нормативним актом, який деталізує механізм обчислення вислуги років і прямо виключає його застосування до пенсій, що призначаються з урахуванням страхового стажу.
Отже, наведені норми не встановлюють і не можуть встановлювати правил кратного обчислення страхового стажу для цілей призначення пенсії відповідно до Закону №1058-IV.
Суд також зазначає, що вислуга років і страховий стаж є різними за правовою природою категоріями. Вислуга років застосовується у межах спеціального пенсійного законодавства та відображає тривалість проходження служби незалежно від факту та розміру сплати страхових внесків, тоді як страховий стаж є елементом солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та обчислюється виключно за правилами, прямо визначеними Законом №1058-IV. Саме цей Закон встановлює вичерпні умови, порядок і критерії обчислення страхового стажу, що є підставою для призначення пенсій у солідарній системі.
Перенесення правил обчислення вислуги років на правила обчислення страхового стажу означало б змішування різних правових режимів та фактичну зміну законодавчо визначеного порядку формування страхового стажу. Поширення механізму кратного обчислення, встановленого для спеціального виду пенсійного забезпечення, на правовідносини щодо призначення дострокових пенсій за Законом №1058-IV призвело б до застосування норм, які регулюють інший вид пенсійних правовідносин, поза межами їх законодавчого призначення.
Крім того, застосування кратного обчислення на підставі підзаконного нормативного акта у сфері, що врегульована безпосередньо законом, означало б фактичну модифікацію Судом закону підзаконним актом, що є неприпустимим з огляду на принцип верховенства права та ієрархію нормативно-правових актів.
Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 та від 11 вересня 2024 року у справі № 554/154/22 наголошувала на тому, що суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданих законом прав (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).
Крім того, у рішенні у справі «ТОВ «Укркава» проти України» (заява № 10233/20, п. 44, 49) Європейський суд з прав людини наголосив, що принцип правової визначеності як складова верховенства права вимагає передбачуваності судового тлумачення та стабільності правового регулювання. Суд зазначив, що національні суди не можуть переосмислювати чіткі та однозначні норми закону у спосіб, який фактично дорівнює зміні законодавства, без наявності переконливих підстав та без урахування наслідків такого підходу для правової визначеності. Таке перетлумачення, яке виходить за межі розумного судового розсуду та підміняє собою законодавче регулювання, робить результат провадження непередбачуваним і несумісним із вимогами статті 6 Конвенції.
Таким чином, застосування до спірних правовідносин правил кратного обчислення страхового стажу за відсутності прямої норми Закону №1058-IV фактично означало б зміну встановленого законодавцем порядку формування страхового стажу та розширення обсягу пенсійних прав позивача поза межами визначеного законом правового режиму. Такий підхід суперечив би принципу законності, відповідно до якого органи державної влади та суди зобов`язані діяти виключно в межах повноважень і у спосіб, передбачений законом.
У сфері соціального захисту тлумачення закону судом не може підміняти собою діяльність Верховної Ради України шляхом створення нових підстав для набуття права на пенсію або розширення порядку формування стажу. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами, що обмежує межі судового розсуду текстом чинних законодавчих приписів.
Оскільки позивач реалізує право на дострокову пенсію за віком відповідно до статті 115 Закону №1058-IV, спірні правовідносини підлягають врегулюванню виключно нормами цього Закону, який не містить положень про можливість кратного (пільгового) обчислення страхового стажу для цілей визначення права на зазначений вид пенсії. Положення статті 57 Закону №1788-ХІІ та Положення №530 регламентують порядок обчислення вислуги років у межах спеціального пенсійного забезпечення військовослужбовців і не змінюють встановленого Законом №1058-IV механізму формування страхового стажу у солідарній системі. З огляду на принцип законності та межі судового тлумачення Суд не вправі поширювати дію спеціальних норм на інші види пенсійного забезпечення за відсутності прямої законодавчої вказівки. 
За таких обставин, відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача періодів проходження військової служби в особливий період у пільговому обчисленні «один місяць служби за три» для цілей статті 115 Закону №1058-IV.
Суд також зауважує, що пункт 2.3 Положення №530 прямо встановлює застосування пільгового порядку обчислення вислуги років для відповідних пенсій, проте «крім пенсій, що призначаються з урахуванням страхового стажу». Отже, сам підзаконний нормативний акт, на який покликається скаржник, містить пряму вказівку на неможливість поширення механізму кратного обчислення на пенсії, що призначаються відповідно до Закону №1058-IV. Ігнорування цього застереження призвело б до застосування норми всупереч її буквальному змісту та законодавчому призначенню. Таким чином, довід скаржника про необхідність застосування пункту 2.3 Положення №530 до спірних правовідносин є суперечливим та не відповідає буквальному змісту і системному аналізу відповідного нормативного регулювання.
Аналогічний підхід до застосування норм права у разі наявності прямого законодавчого регулювання викладено у пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2026 року у справі №240/7215/24, у якій зазначено, що відсутність колізії у правовому регулюванні свідчить про відсутність потреби у пошуку механізмів її подолання, оскільки наявність прямої норми закону, яка врегульовує відповідні правовідносини, виключає необхідність застосування інших норм права для їх регулювання.
У контексті цієї справи наявність імперативного припису абзацу третього частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV, який визначає межі застосування пільгового порядку обчислення стажу, свідчить про відсутність колізії між нормами законодавства. Отже відсутні підстави для пошуку інших правових механізмів або застосування норм, що регулюють інші види пенсійного забезпечення, для визначення порядку обчислення страхового стажу при призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до статті 115 цього Закону.
Суд також вказує, що посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі №346/1454/17, є безпідставними з огляду на таке.
У відповідних справах суд виходив із положень законодавства, яке регулює зарахування часу проходження військової служби до трудового стажу та вислуги років, а також застосував норми статті 57 Закону №1788-ХІІ та пункту 2.3 Положення №530 без урахування спеціальних обмежень, встановлених частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV.
За таких обставин, наведена позивачем судова практика не спростовує висновку суду про те, що правила кратного обчислення строку військової служби, передбачені законодавством для визначення вислуги років, не можуть бути поширені на порядок обчислення страхового стажу при призначенні дострокової пенсії за віком у межах правового регулювання Закону №1058-IV.
Суд вказує, що застосування кратного обчислення страхового стажу без прямої законодавчої підстави фактично означало б штучне збільшення страхового стажу, оскільки період, що підлягає зарахуванню до страхового стажу, збільшувався б не внаслідок фактичної тривалості відповідного періоду або сплати страхових внесків у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а шляхом множення такого періоду. Такий підхід призвів би до включення до страхового стажу періодів у обсязі, який не відповідає їх фактичній тривалості та не передбачений механізмом формування страхового стажу, визначеним Законом №1058-IV.
Фактично це означало б зарахування до страхового стажу додаткового часу, який не підтверджений ані сплатою страхових внесків, ані прямою нормою закону, що допускає його зарахування на пільгових умовах (у кратному розмірі). Такий підхід суперечив би правовій природі страхового стажу як визначеного законом періоду, що враховується при визначенні права на пенсію у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, та призводив би до розширення обсягу пенсійних прав особи поза межами встановленого законодавцем правового регулювання.
Водночас такий підхід не означає обмеження прав осіб, які проходили військову службу. Періоди проходження військової служби підлягають зарахуванню до страхового стажу відповідно до правил, установлених Законом №1058-IV, у їх фактичній тривалості та враховуються при визначенні права особи на призначення пенсії.
При цьому зазначене правове регулювання застосовується саме у випадку, коли особа реалізує право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону №1058-IV. Обираючи такий вид пенсійного забезпечення, особа погоджується на застосування умов, порядку та механізму обчислення страхового стажу, прямо встановлених цим Законом. Проте пенсійне законодавство України не позбавляє особу можливості реалізувати своє право на інший вид пенсійного забезпечення, якщо для нього законодавством передбачено застосування механізму пільгового (кратного) обчислення строків служби, оскільки пенсійне законодавство України допускає право особи обрати той вид пенсії, який є для неї найбільш сприятливим, за умови відповідності встановленим законом критеріям. Таким чином, застосований підхід не звужує обсяг пенсійних прав особи, а забезпечує дотримання законодавчо визначених правил формування страхового стажу у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Аналогічні висновки сформульовані Верховним Судом у постанові від 19.03.2026 року у справі № 200/8094/24, правовідносини в якій є подібними до правовідносин у даній справі.
Тому такі висновки є застосовними до спірних правовідносин в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо зарахування до страхового стажу для обчислення пенсії в трикратному обчисленні часу проходження військової служби в особливий період з 08.06.2023 по 09.09.2023, з 27.09.2023 по 18.06.2024, з 05.07.2024 по 06.07.2024, з 09.09.2024 по 19.09.2024, з 26.09.2024 по 01.11.2024, з 18.11.2024 по 03.12.2024, з 29.01.2025 по 19.02.2025, з 14.03.2025 по 31.03.2025 – є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Вказані періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу без урахування кратності.
За встановлених судом обставин та правового регулювання спірних правовідносин суд доходить висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 06.05.2025 №154750013259 слід визнати протиправним та скасувати через незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання, про що зазначено вище.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області призначити позивачу пенсію за віком з 29.04.2024 відповідно пункту 4 частини 1 статті 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу спірні періоди, суд зазначає таке.
З огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 “Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яке за принципом екстериторіальності розглядало заяву про призначення пенсії та прийняло спірне рішення про відмову в її призначенні. ГУ ПФУ в Одеській області не приймало рішення по суті заяви позивача про призначення пенсії, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, відтак саме на останнього можуть бути покладені зобов`язання щодо відновлення порушених прав позивача. 
Щодо способу відновлення порушеного права суд зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде саме повторний розгляд заяви про призначення пенсії, оскільки пенсійному органу необхідно врахувати стаж, про який мовиться в даному рішенні (період навчання), що на думку суду, було протиправно не зараховано. І після зарахування цього стажу пенсійний орган має вирішити питання щодо наявності у позивача права на призначення пенсії відповідно пункту 4 частини 1 статті 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Судові витрати позивачем не понесені, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул.Канатна, буд.83, м.Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (адреса: вул. Борисенка Олександра,7, м. Рівне, 33028; код ЄДРПОУ 21084076) - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 06.05.2025 №154750013259.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.04.2025 про призначення пенсії відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1984 по 28.06.1985 та з 21.05.1987 по 10.06.1991.
У решті позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів