справа № 991/4643/26
провадження № 2-аз/991/3/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
ОКРЕМА ДУМКА
судді Вищого антикорупційного суду Ткаченка О.В. до ухвали від 
19 травня 2026 року у справі № 991/4643/26
(провадження № 2-аз/991/3/26)

19 травня 2026 року  місто Київ

19 травня 2026 року колегією суддів Вищого антикорупційного суду у складі: головуючого судді Чернової О.В., суддів Крикливої Т.Г., Ткаченка О.В., в адміністративній справі за № 991/4643/26 (провадження № 2-аз/991/3/26) була постановлена ухвала про повернення Міністерству юстиції України заяви про забезпечення позову.
З цією ухвалою я не згоден з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 КАС України: «Суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення».
Вважаю, що у суду були відсутні визначені нормами КАС України підстави для повернення цієї заяви заявнику.
На моє переконання заява Міністерства юстиції України цілком відповідає вимогам ст. 152 КАС України.
Міністерство юстиції України звернулося до суду із заяво про забезпечення позову шляхом заборони Державній установі «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» здійснювати відчуження, передачу у володіння, користування та/або розпорядження історико-культурних та матеріальних цінностей, що належать ОСОБА_1 , перелік яких наведено в прохальній частині заяви, та які є предметом позову, тобто просило суд про застосування виду забезпечення позову прямо передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 151 КАС України (заборонити іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору).
Я не згоден з мотивуванням моїх колег про те, що заявник має мотивувати та обґрунтувати суду необхідність застосування саме конкретного заходу забезпечення позову про який він просить з проміж інших заходів. Як на мене, то зі змісту п. 4 ч. 1 ст. 152 КАС України чітко видно, що на заявника покладається обов`язок саме обґрунтувати необхідність застосування заходу забезпечення позову, який належить застосувати, а не обов`язок обґрунтувати необхідність застосування обраному ним заходу забезпечення позову порівняно з іншими заходами.
Слід також зазначити, що інші, передбачені п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову (зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; заборона відповідачу вчиняти певні дії; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку) очевидно не можуть бути застосовані у даному випадку.
Крім того, слід враховати й те, що ч. 2 ст. 151 КАС України наділяє суд правом
застосувати одразу кілька заходів забезпечення позову.
Я не можу погодитися також і з висновком моїх колег про невідповідність заяви Міністерства юстиції України вимогам п. 3 ч. 1 чт. 152 КАС України, оскільки предмет позову заначений з обґрунтуванням його забезпечення, а адміністративна справа за позовом Міністерства юстиції України до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини 1 статті 4 Закону України «Про санкції», з 07 травня 2026 року перебуває у провадженні Вищого антикорупційного суду (справа за № 991/4643/26, провадження № 2-а/991/3/26).
Щодо решти існуючих на думку моїх колег недоліків заяви Міністерства юстиції України, то вони не можуть слугувати підставою для повернення цієї заяви заявнику на підставі ч. 7 ст. 154 КАС України та, крім того, можуть бути усунуті у порядку і спосіб, передбачені ч. 2 ст. 154 КАС України, а саме шляхом виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
Вважаю, що за таких обставин у даному випадку були відсутні визначені ч. 7 ст. 154 КАС України підстави для повернення Міністерству юстиції України заяви про забезпечення позову у цій адміністративній справі і вона підлягала розгляду та вирішенню судом. 

суддя      Олег ТКАЧЕНКО