Номер провадження: 33/813/1022/26
Номер справи місцевого суду: 518/130/26 
Головуючий у першій інстанції Гуржій А. В. 
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В., 
за участю секретаря – Соболєвої Р.М.,
захисника – адвоката Резуненка Дениса Сергійовича, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань 
апеляційну скаргу захисника Резуненка Дениса Сергійовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,
на постанову Ширяївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Ширяївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Резуненка Д.С. про відкладення розгляду справи.
Відмовлено у задоволенні клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Резуненка Д.С., про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40800 гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років без вилучення транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665,60 гривень.
ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 15 січня 2026 року о 11:40 год в селищі Ширяєве по вул. Грушевського керував автомобілем марки ВАЗ 2106 д.н.з НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами відповідної категорії, правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху. 
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, захисник Резуненко Д.С., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову Ширяївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2026 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що:
- матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 ;
- протокол про адміністративне правопорушення відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.06.2023 року у справі № 752/5417/19, є лише джерелом доказової інформації і не може сам по собі підтверджувати вину особи;
- посилання суду на відеозапис, на якому особа не заперечувала факт керування транспортним засобом, також не може вважатися належним доказом вини, відсутність заперечень не є визнанням вини та не підтверджує наявність складу адміністративного правопорушення, навіть у випадку прямого визнання вини, Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року у справі № 177/525/17 зазначив, що таке визнання не звільняє орган від обов`язку довести правомірність притягнення до відповідальності належними доказами; 
- матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували саме повторність вчинення правопорушення у розумінні закону, суд першої інстанції, обґрунтовуючи наявність повторності, послався виключно на довідку органу поліції про те, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, однак така довідка не є належним доказом у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки не підтверджує ані факту набрання законної сили відповідною постановою, ані її не скасування, ані дотримання строків, необхідних для визнання правопорушення повторним; 
- суд не застосував принцип «in dubio pro reo», який передбачає, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В судовому засіданні захисник Резуненка Д.С. підтримав доводи апеляційної скарги, просив постанову суду скасувати та закрити провадження по справі.
Особа, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляд справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення при обов`язковому з`ясуванні вини даної особи у вчиненні адміністративного правопорушення та того чи підлягає вона адміністративній відповідальності, суддя зобов`язаний з`ясувати також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частина 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, чи керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, або керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Згідно з п. 2.1.а Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 підтверджуються зібраними по справі доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 567175 від 15.01.2026 року; довідкою ВП №2 Березівського РВП ГУНП в Одеській області, відповідно до якої ОСОБА_1 піддавався адміністративному стягненню 15.11.2025 за ч. 4 ст. 126 КУпАП постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6154210 у виді штрафу в розмірі 3400 грн; відеозаписом.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.
Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 567175 від 15.01.2026, яким зафіксовано, що 15 січня 2026 року о 11:40 год в селищі Ширяєве по вул. Грушевського, ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 2106, д.н.з НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами відповідної категорії, правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив п. 2.1. а Правил дорожнього руху (а.с. 1); 
- витягом з бази «АРМОР», який містить відомості, зокрема, що відносно ОСОБА_1 винесена постанова ЕПР1 № 6154210 від 15.11.2025 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП (а.с. 2);
- відеозаписом, оглянутим під час розгляду справи, яким підтверджується, що ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції за порушення вимог пункту 2.3 «в» Правил дорожнього руху України, під час встановлення особи водія поліцейськими було виявлено наявність постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 статті 126 КУпАП, у зв`язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 статті 126 КУпАП (а.с. 8).
Доводи скарги, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , спростовується відеозаписом з відеореєстратора, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом (11:35:17).
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може сам по собі підтверджувати вину особи, не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови. Суд першої інстанції не визнав протокол єдиним та достатнім доказом вини, а здійснив його оцінку у сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.
Дійсно, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19, на яку посилається захисник, протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказової інформації та не може автоматично підтверджувати винуватість особи. Водночас зазначена правова позиція не виключає можливості використання протоколу як належного доказу у справі за умови його оцінки у взаємозв`язку з іншими доказами.
Щодо твердження захисника, що посилання суду на відеозапис, на якому особа не заперечувала факт керування транспортним засобом, не може вважатися належним доказом вини, відсутність заперечень не є визнанням вини та не підтверджує наявність складу адміністративного правопорушення, навіть у випадку прямого визнання вини, Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року у справі № 177/525/17 зазначив, що таке визнання не звільняє орган від обов`язку довести правомірність притягнення до відповідальності належними доказами.
Дійсно, саме по собі визнання особою певних обставин не звільняє орган, уповноважений на притягнення до відповідальності, від обов`язку довести наявність події та складу правопорушення належними і допустимими доказами. 
Водночас, наведена правова позиція не виключає можливості використання пояснень особи чи її поведінки, зафіксованої на відеозаписі, як одного з доказів у справі, який підлягає оцінці разом з іншими доказами.
Отже, суд першої інстанції врахував відеозапис не як самостійний та достатній доказ вини, а як один із доказів, що узгоджується з іншими встановленими обставинами справи, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Оцінюючи доводи скарги, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували саме повторність вчинення правопорушення у розумінні закону, апеляційний суд вказує таке.
Постановою Одеського апеляційного суду від 13.05.2026, занесеною до протоколу судового засідання, в межах доводів апеляційної скарги, вирішено витребувати копію постанови ЕПР1 № 6154210 від 15.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.
На виконання постанови суду, начальником Відділення поліції № 2 Березівського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області Цурканом Федором надано копію постанови серії ЕНА № 6154210 від 15.11.2025, відповідно до якої 15.11.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн (а.с. 89-91, 93-95).
Вказана постанова в судовому порядку ОСОБА_1 не оскаржувалася.
Така постанова не є самостійним доказом, а запитана лише в межах доводів апеляційної скарги про неналежність такого доказу як витяг з бази «АРМОР», який містить відомості, про винесення відносно ОСОБА_1 постанови ЕПР1 № 6154210 від 15.11.2025 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП, що є належним доказом повторності, передбаченої частиною п`ятою статті 126 КУпАП.
Посилання захисника на незастосування судом принципу «in dubio pro reo» є безпідставним, оскільки зазначений принцип підлягає застосуванню лише за наявності неусунених та об`єктивних сумнівів щодо доведеності вини особи. У цій справі такі сумніви відсутні, оскільки обставини правопорушення підтверджуються сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку відповідно до вимог закону.
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». 
Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.
Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, яке підтверджується доказами, дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Резуненка Дениса Сергійовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову Ширяївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Одеського апеляційного суду    М.В. Назарова