ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/823/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/4950/25 Категорія: 305010400  	Суходольський О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,
за участю секретаря Костенко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Поліщука Андрія Юрійовича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2025 року ОСОБА_2  звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що внаслідок ДТП, яка сталася 18 вересня 2025 року о 20 год. 15 хв. по вул. Спасо-Преображенській, 1 в с. Мошни, Черкаського району, Черкаської області та порушення ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ВАЗ 210740», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вимог Правил дорожнього руху, пошкоджено причіп ПГ МФ 8909, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що буксирувався автомобілем «Toyota Land Cruiser 150», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 , чим завдано позивачеві майнової шкоди.
Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 02 жовтня 2025 року у справі №707/3819/25 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, та застосованого до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.
Згідно з інформацією з офіційного сайту МТСБУ транспортні засоби «ВАЗ 210740», реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп ПГ МФ 8909, реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент ДТП не були забезпеченими за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Оскільки у власників транспортних засобів, які були учасниками ДТП на момент пригоди, відсутні чинні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, позивач вважає, що завдана йому шкода повинна бути відшкодована на підставі загальних норм ЦК України, а не на підставі спеціальних норм Закону №3720-ІХ.
ОСОБА_2 вказав, що для встановлення розміру матеріального збитку, завданого пошкодженням належному йому причепа ПГ МФ 8909, останній звернувся до судового експерта Петрушанка В.Ф. про проведення дослідження з визначення матеріального збитку.
09 жовтня 2025 року судовим експертом складено висновок №167 по дослідженню з визначенням матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного ТЗ ПГ МФ 8909, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно з яким вартість матеріального збитку на дату оцінки складає 130 000, 00 грн. Відповідно до висновку даної експертизи розмір матеріального збитку рівний ринковій вартості причепа до ДТП, в зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу є не меншою за його ринкову вартість.
Крім того, згідно з експертним висновком судового експерта Петрушко В.Ф. від 09 жовтня 2025 року №167а щодо встановлення вартості транспортного засобу причепа ПГМФ 8909, реєстраційний номер НОМЕР_2 після ДТП, ринкова вартість колісного транспортного засобу ПГМФ 8909, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження в ДТП станом на 24 вересня 2025 року складає 6600, 00 грн.
В даному випадку позивач вважає належний йому транспортний засіб ПГМФ 8909, реєстраційний номер НОМЕР_2 фізично знищеним, через те, що вартість відновлювального ремонту є не меншою за його ринкову вартість, пошкоджений причеп знаходиться у позивача.
Отже позивачу, внаслідок пошкодження причепа з вини відповідача завдано майнової шкоди в розмірі 130 000, 00 грн.
Крім того, за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи позивачем сплачено експерту 5000,00 грн, що підтверджується договором на виконання послуг від 19 вересня 2025 року, актом виконаних послуг №165 від 09 жовтня 2025 року.
Таким чином, з відповідача підлягають до стягнення грошові кошти в розмірі 135 000, 00 грн, з розрахунку 130 000,00 грн розмір матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу та 5000, 00 грн витрат у зв`язку з оплатою послуг судового експерта за складання висновку експерта №167.
ОСОБА_2 зазначив, що жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку, з боку відповідача здійснено не було. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання в досудовому порядку, це призвело до порушення прав позивача на відшкодування шкоди.
Керуючись такими доводами, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошову суму в розмірі 135 000,00 грн. Судові витрати покласти на ОСОБА_1 .
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 січня 2026 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 135 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виснував про те, що позов є обгрунтованим, оскільки відповідач, як винуватиць ДТП, відповідальність якого не застрахована, повинен відшкодувати майнову шкоду потерпілому у повному обсязі.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 – адвокат Поліщук А.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 січня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Скаржник вважає оскаржуване рішення винесеним з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог, а тому категорично з рішенням не погоджується.
В обгрунтування підстав для скасування рішення зазначає, що процесуальні права відповідача по справі порушені, адже він не зміг скористатись своїм законним правом на подачу відзиву, заперечень, подачі клопотань чи призначення додаткових експертиз, що прямо вплинуло на винесення рішення. Відповідач по справі взагалі жодного разу не був на суді, про його рішення не знав, документи з суду не отримував, а саме по собі рішення суду, як і його розгляд повинен бути заочним.
Адвокат відповідача у скарзі вказує про те, що судом не враховано, що сума вартості пошкодженого майна є виключно однобічною та такою, що не відповідає реальним пошкодженням. Сума компенсації є явно завищеною.
Крім того, наголошує, що цивільна відповідальність у випадку відповідача застрахована та повинна виплачуватися страховою компанією, тобто необхідно додатково було залучати як відповідача страхову компанію, яка і є належним відповідачем. 
Також скаржник, посилаючись на ст. 277 ЦК України (спростування недостовірної інформації) зазначає щодо моральної шкоди те, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Вказує на врахування критеріїв розумності та справедливості при визначенні розміру її відшкодування.
Скаржник звертає увагу апеляційного суду на те, що розмір шкоди визначено виключно на підставі документів, поданих позивачем (попередній кошторис/акт/звіт оцінювача), які складені без участі відповідача, не підтверджені, не перевірені на відповідність Методикам визначення вартості відновлювального ремонту, не містять належного обґрунтування розрахунку зносу деталей. Крім того, суд не призначив судову автотоварознавчу експертизу, хоча саме вона, на переконання адвоката, є належним та об`єктивним способом визначення реального розміру збитків.
Подані позивачем розрахунки містять ознаки суттєвого завищення, а саме включення до переліку робіт пошкоджень, які не перебувають у причинному зв`язку з даною ДТП; застосування вартості нових оригінальних деталей без врахування фізичного зносу; застосування розцінок офіційного дилера, що значно перевищують середньоринкові ціни; відсутність підтвердження фактичного проведення ремонту та понесених витрат. Скаржник зазначає, що відповідно до усталеної судової практики, відшкодуванню підлягає реальна шкода, а не гіпотетична або розрахункова вартість ремонту за максимально можливими тарифами.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача – адвокат Тарасюк А.В. зазначає про те, що рішення суду першої інстанції грунтується на засадах верховенства права, є законним і обгрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права та відповідає завданню цивільного судочинства. Просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін.
Заслухавши представника апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване рішення суду частково не відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, 18 вересня 2025 року о 20 год. 15 хв. в с. Мошни, Черкаського району, Черкаської області, по вул. Спасо-Преображенській 1, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «ВАЗ 210740», державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з причіпом ПГ МФ 8909, державний номерний знак НОМЕР_2 , під буксируванням автомобіля Toyota Land Cruiser 150, державний номерний знак НОМЕР_3 . Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 02 жовтня 2025 року у справі ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосованого до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (а.с. 12-12).
У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України обставини вини ОСОБА_1 у ДТП та наслідки такої ДТП не потребують доказування.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 , причіп ПГ МФ 8909, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.9).
Згідно з висновком експерта №167 від 09 жовтня 2025 року, складеного на замовлення ОСОБА_2 судовим експертом Петрушанком В.Ф., вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ ПГМФ 8909, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, на дату оцінки складає 130 000, 00 грн. Середня ринкова ціна об`єкту оцінки становить 130 000,00 грн. (а.с. 16-21).
Згідно з висновком експерта №167а від 09 жовтня 2025 року, складеного на замовлення ОСОБА_2 судовим експертом Петрушанком В.Ф., орієнтовна ринкова вартість колісного транспортного засобу ПГМФ 8909, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження в ДТП, станом на 24 вересня 2025 року заокруглено складає 6 600,00 грн. (а.с. 28-33).
Згідно з інформацією з офіційного сайту МТСБУ транспортні засоби «ВАЗ 210740», реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп ПГ МФ 8909, реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент ДТП не були забезпеченими за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (а.с. 14,15).
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України дозволяється використання виключно забезпечених транспортних засобів. Керування на території України транспортним засобом, щодо якого відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч. 2 ст. 7 зазначеного Закону).
Згідно з п.1 ч. 1 ст. 43 цього ж закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України транспортним засобом, щодо якого на дату настання цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання ДТП був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому. 
Стороною відповідача у справі ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження страхування автомобіля винної особи – відповідача ОСОБА_1 , тому доводи скарги щодо страхування цивільної відповідальності відповідача, обов`язку страхової компанії виплачувати страхове відшкодування та неналежного суб`єктивного складу у справі, є необгрунтованими та відхиляються апеляційним судом.
Особа, винна у вчиненні ДТП та заподіянні збитків, відшкодовує спричинені збитки тільки у випадку, коли її відповідальність застрахована за договором ОСЦПВ, за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 21 травня 2024 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У цьому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Це відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункти 35, 56–58). Також у цій постанові та постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц міститься правовий висновок, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором ОСЦПВ, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик, оскільки відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування за рахунок страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
В матеріалах справи відсутні докази того, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 210740», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , як і позивача у справі на причіп ПГ МФ 8909, державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована.
Враховуючи викладене, завдання шкоди позивачу внаслідок ДТП, винуватцем у якій є відповідач, не можна вважати страховим випадком, а правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої відповідачем у даній справі не регулюються нормами Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому застосуванню підлягають загальні норми цивільного законодавства щодо відшкодування шкоди.
Згідно з п. 1 ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди передбачені статтями 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України, у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Статтею 1166 ЦК України визначено, зокрема, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частини друга та п`ята статті 1187 ЦК України).
Системний аналіз статті 22 ЦК України, частини 2 статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу (постанова Верховного Суду №757/54513/16 від 02 лютого 2022 року).
Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку, серед іншого, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Оцінка майна у випадках її обов`язкового проведення, виконана суб`єктами, які не є суб`єктами оціночної діяльності, визнається недійсною (ч. 4 ст. 8 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлює Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі Методика), затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159).
Як вбачається з висновку № 167 від 09 жовтня 2025 року транспортно-товарознавча експертиза була проведена експертом, який має вищу технічну та юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта із правом проведення транспортно товарознавчих експертиз та відповідним свідоцтвом оцінювача транспортних засобів. Висновок експерта виконано для суду, а експерт був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Огляд об`єкту оцінку проводився 24 вересня 2025 року у присутності власника ОСОБА_2 , а учасник ДТП ОСОБА_1 на огляд не з`явився. Під час технічного огляду пошкодженого причіпа визначено ідентифікаційні дані КТЗ, його комплектність, укомплектованість, технічний стан, обсяг і характер пошкоджень, зафіксованих на фотознімках і описаних у акті огляду, пробіг за одометром, показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.
У наданому до висновку №167 розрахунку експертом визначений перелік робіт, запчастин та матеріалів, а також їх вартість з урахуванням вимог п. 8.5.9/8.5.14 Методики.
Враховуючи те, що відповідач в силу частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надав доказів на противагу поданого позивачем висновку транспортно-товарознавча експертиза від 09 жовтня 2025 року, не спростував визначений розмір матеріального збитку та вартість транспортного засобу після ДТП, а тому не довів, що розмір матеріальної шкоди та вартості транспортного засобу ПГМФ 8909 після ДТП визначено експертним дослідженням неправильно.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження його майна, є значно завищеним. При цьому будь-яких доказів на спростування зазначених обставин відповідач суду не подав, хоча відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Потерпілий вправі заявляти вимоги про відшкодування заподіяної шкоди, до яких законом віднесено витрати, які він мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), тобто без врахування коефіцієнту фізичного зносу, що відповідає сталій практиці Верховного Суду, висловленій також у постанові від 02 лютого 2022 року, тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності розрахунків зносу деталей, застосування вартості нових оригінальних деталей без врахування фізичного зносу є безпідставними, а районним судом наданий позивачем доказ вірно врахований як належний доказ для визначення розміру матеріальної шкоди, не спростований відповідачем.
Разом з тим, суд першої інстанції, визначаючи розмір завданої позивачу майнової шкоди на суму 130 000,00 грн не врахував, що висновком експерта №167а від 09 жовтня 2025 року встановлено, що причіп ПГ МФ 8909, державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок ДТП зазнав ушкоджень, які призвели до його конструктивної загибелі (пошкоджено несучу раму та всі базові елементи) та визначена вартість утилізації транспортного засобу – 6 600,00 грн. Позивачем визнав перебування у нього зазначеного причіпа у власності та його фізичне знищення.
При цьому, задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості транспортного засобу до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього причіпа, не можна визнати обґрунтованим.
Отже, рішення місцевого суду про стягнення на користь позивача повної вартості транспортного засобу до моменту ДТП з одночасним залишенням у власності залишків цього транспортно засобу не відповідатиме розміру матеріальної шкоди, тому рішення суду в частині визначення розміру шкоди слід змінити, а розмір шкоди необхідно зменшити на визначену експертом вартість утилізації транспортного засобу до 123 400,00 грн.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, жодного разу не був на суді, про його рішення не знав, документи з суду не отримував, саме по собі рішення суду, як і його розгляд повинен бути заочний, проте такі посилання є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що, згідно із повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення № 067059075192 із відміткою «Судова повістка» копія ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2025 року разом із копією позовної заяви з додатками надіслана ОСОБА_1 за його місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , та повернута відправнику без вручення із відміткою поштової служби «відмова» (а.с. 39).
Відповідно до ч. ч. 2, 4, 5, 6 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 зазначено, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України) – це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка, відповідно, не знала / не могла знати про розгляд справи.
Отже, встановивши, що відповідач ОСОБА_1 відмовився від отримання поштового відправлення, яке було направлене, судом першої інстанції дотримано норм процесуального закону щодо належного повідомлення учасників процесу про розгляд справи. Підстав для ухвалення заочного рішення не було, а відповідач, будучи належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, не був позбавлений права на подачу відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 та надання всіх заперечень та доказів на спростування доводів позову.
Доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення, зокрема на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, спростовуються матеріалами справи.
На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 376 ЦПК України, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин справи, рішення суду підлягає до зміни із зменшенням розміру майнової шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 130 000,00 грн до 123 400,00 грн.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає до часткового задоволення, внаслідок чого розмір задоволених позовних вимог зменшено, а позивач звільнений від сплати судового збору, із врахуванням вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, то із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 075,87 грн.
Крім того, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. (ч.3 ст. 133 ЦПК України)
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
За проведення автотоварознавчого дослідження причепа ПГМФ 8909 згідно з договором на виконання послуг від 19 вересня 2025 року ОСОБА_2 та ФОМ Петрушанком В.Ф. було підписано акт виконаних послуг №167 від 09 жовтня 2025 року, проте позивачем не надано належних та допустимих доказів, зокрема чеків або квитанцій, які б підтверджували фактичну сплату позивачем послуг на суму 5 000, 00 грн. Тому у суду відсутні достатні правові підстави для розподілу вказаних судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Поліщука Андрія Юрійовичазадовольнити частково.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 січня 2026 року змінити. Зменшити розмір майнової шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 130 000,00 грн до 123 400,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 075,87 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 18 травня 2026 року.

Судді: