Справа № 759/31475/25
П О С Т А Н О В А 
іменем України

"22" травня 2026 р. Святошинський районний суд м. Києва в складі головуючого судді П`ятничук І.В., при секретарі Кульбовській В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - 
В С Т А Н О В И В :
23.12.2025 р. позивач ОСОБА_1 через представника Остапчука О.Ю. звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальностіта просив суд: - скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №6326079, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення. 
В обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що лейтенантом поліції батальйону 4 роти 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Антонюком Т.С. 11.12.2025 о 22:42 год. по вул. Академіка Єфремова (Командарма Уборевича), 8А відносно ОСОБА_1 винесено оскаржувану постанову з підстав «водій керуючи ТЗ Toyota RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу державного знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії знаку», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказував, що дана постанова є необґрунтованою, безпідставною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляну на наступне. Як зазначено в оскаржуваній постанові, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є вчинення ними правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме, що позивач порушив вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Згідно пункту 8 оскаржуваної постанови до неї взагалі не долучено доказів, які свідчили б, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Однак, як вказує позивач, ввечері 11.12.2024 р. він вказаним транспортним засобом не керував, оскільки керував та здійсним зупинку товариш його адвоката. Враховуючи наведене та посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, просив заявлені вимоги адміністративного позову задовольнити.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від визначено склад суду та справу передано судді П`ятничук І.В.
07.01.2026 р. у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін у судове засідання, поновлено позивачу строк звернення до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
03.02.2026 р. від відповідача до суду надійшов відзив, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що під час винесення оскаржуваної постанови інспектор патрульної поліції діяв у межах своїх повноважень, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно відеозапису з боді камери водій порушив вимоги п. 8.4 ПДР України, що виразилось здійсненні зупинки в зоні дії дорожнього знаку 3.34. Зауважували, що на записі з боді камери інспектора позивач визнає, що зупинився щоб купити сину продуктів.
30.03.2026 р. та 17.04.2026 р. представником позивача подано додаткові пояснення в справі та клопотання про визнання доказів недопустимими. 
На підставі ч.4 ст.229 КАС України судовий розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).
У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395.
У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (абз.1 п.4 розділ 1 Інструкції).
Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, також повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до постанови ЕНА №6326079 від 11.12.2025 р. складеної лейтенантом поліції. Бат 4 рота 1 Управління патрульної поліції в м.Києві Антонюк Т.С. вбачається, що 11.12.2025 р. о 22:42:12 в м,Києві вул.Академка Єфремова ( Командарма Уборевича) водій керуючи транспортним засобом Toyota RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу державного знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Прийняте по справі рішення : застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення – штраф 340 грн. 
Пунктами 1.1, 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території, тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП у зв`язку з паркуванням транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».
Відповідно до п.п. «в» п. 8.4 Правил дорожнього руху дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема, заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
Згідно з розділом 33 Правил дорожнього руху знак 3.34 «Зупинка заборонена» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.
Таким чином, зупинка/стоянка транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» створює об`єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, зокрема, порушення правил зупинки, стоянки - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладання адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).
Відповідно до ч. 1 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
З огляду на викладене, можна дійти висновку, що у разі фіксації порушення правил зупинки або стоянки транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису), відповідальність за таке правопорушення несе особа, за якою зареєстровано транспортний засіб, або належний користувач такого засобу, якщо відомості про нього внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.
ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про скасування зазначеної постанови, посилався на те, що фактично не він керував транспортним засобом у момент вчинення порушення та вважає, що вказане рішення не стосується його особисто.
Втім, як вбачається з відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції, саме позивач знаходиться за кермом транспортного засобу в момент фіксації вчинення порушення ПДР, двигун ввімкнено, і за час складання відносно позивача протоколу про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та винесення постанови за ч.1 ст.122 КУпАП ніякий інший водій на ім`я ОСОБА_2 до транспортного засобу не підходив, пояснення позивача що він шукав ключі від автомобіля які впали у ОСОБА_2 між переднім сидінням також не є спроможними, оскільки двигун автомобіля працював, а також сам позивач в позовній заяві зазначав, що лишився ночувати в автомобілі з огляду на комендантську годину і те, що нікому було передати керування транспортним засобом.
За таких обставин, суд вважає спроможними обставини на які посилається відповідач в поданому відзиві, та докази на підставі яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, є належними і допустимими доказами у справі.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена відносно позивача уповноваженою посадовою особою та відповідає вимогам закону, при цьому будь-яких неправомірних дій при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача судом не встановлено, а тому суд вважає, що вимога про скасування постанови серії ЕНА №6326079 є безпідставною та необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.
Враховуючи те, що суд прийшов дійшов висновку про відмову в скасування оскаржуваної постанови, тому не підлягає задоволенню і вимога позивача про закриття провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
У зв`язку з відмовою у позові, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 1, 77, 132, 134, 139, 242, 246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 122, 251, 276, 279-3, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності- залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня оголошення судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя : І.В.П`ятничук