ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1878/26 Справа № 203/3191/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Смольняков О.О. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 червня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., 
за участю: 
прокурора Панібрата В.Ю.,
захисника Буденкової Н.В.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , на постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 19 травня 2026 року щодо 
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
яку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:
Постановою суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді заступника начальника Східного офісу Держаудитслужби, будучи відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на яку поширюється дія цього Закону, усупереч вимогам абз. 2 ч. 2 ст. 45 вказаного Закону несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування (щорічна декларація (після звільнення)), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Постановою Центрального районного суду міста Дніпра від 19 травня 2026 року  ОСОБА_1  визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень та стягнуто з останньої на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 гривень.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в який просить постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що ще у січні 2025 року Національному агентству з питань запобігання корупції було відомо про те, що ОСОБА_1 вчасно не подала декларацію, а тому саме 10.02.2025 року слід вважати датою виявлення адміністративного правопорушення.
Вважає, що на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення 25.03.2026 року закінчилися строки притягнення до відповідальності.
При притягнені до адміністративної відповідальності суд першої інстанції не встановив суб`єктивну сторону такого порушення, що полягає в необережності.
Протокол про адміністративне правопорушення від 25.03.2026 року складений з порушенням вимог ст. 254 КУпАП щодо строку складання протоколу. 
При складанні протоколу неправильно зазначене місце вчинення правопорушення за місцем роботи, а не за місцем реєстрації проживання ОСОБА_4 .
Також неправильно зазначено місце роботи, посади, оскільки ОСОБА_1 на час складання протоколу не займала посаду колишнього заступника начальника Східного офісу Держаудитслужби. 
ОСОБА_1 зазначила, що не знала про необхідність подати декларацію після звільнення під час дії воєнного стану. 
В суді апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим.
Цей висновок підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом, з дотриманням вимог ст.252 КУпАП, була надана правильна оцінка, в контексті положень ст. 251 КУпАП, шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення від 25.03.2026 №47-01/105/26, що є самостійним доказом у справі, яким зафіксовано обставини вчинення правопорушення;
- інформацією про послідовність дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», вчинених ОСОБА_1 відповідно до якого о 13:56 10.02.2025 декларація подана;
- наказом Голови Державної аудиторської служби України №505-0 від 04.12.2017 «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Східного офісу Держаудитслужби з 05.12.2017;
- наказом заступника начальника Державної аудиторської служби України від 03.01.2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 », припинено перебування на державній службі та звільнено ОСОБА_1 04 квітня 2023 року з посади заступника начальника Східного офісу Держаудитслужби;
- посадовою інструкцією державного службовця;
- попередженням про зобов`язання фінансового характеру.
Доводи апеляційної скарги про те, що справу розглянуто судом із порушенням правил територіальної підсудності є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Матеріали справи не містять будь-яких відомостей про місце фактичного перебування ОСОБА_1 під час подання декларації 10.02.2025 року через офіційний вебсайт Реєстру декларацій НАЗК. Отже, твердження про те, що правопорушення було вчинене за місцем її проживання, є припущенням та не підтверджене належними доказами.
При цьому обов`язок щодо подання декларації після звільнення виник у ОСОБА_1 у зв`язку із зайняттям посади заступника начальника Східного офісу Держаудитслужби та здійсненням нею функцій держави. Саме цей орган є місцем реалізації її службових повноважень та джерелом виникнення передбаченого законом обов`язку щодо фінансового контролю.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що правопорушення пов`язане з діяльністю Східного офісу Держаудитслужби, який знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Антоновича, 22, корп. 2, що відноситься до територіальної юрисдикції Центрального районного суду м. Дніпра.
Доводи про закінчення строків накладення адміністративного стягнення є безпідставними.
Згідно із ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтею 51 та статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, має істотне значення як день його вчинення, так і день виявлення правопорушення.
При цьому, суд звертає увагу на те, що крім факту встановлення несвоєчасності подання декларації для наявності складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, необхідно також встановити відсутність поважних причин несвоєчасного подання декларації та чи є відповідна особа суб`єктом декларування відповідно до Закону України “Про запобігання корупції”.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи належним чином зафіксовано як дату вчинення адміністративного правопорушення — 10 лютого 2025 року, так і дату його виявлення уповноваженим органом — 25 березня 2026 року.
Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (щорічна декларація після звільнення), 10.02.2025 року о 13 год. 56 хв., хоча відповідно до вимог абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» була зобов`язана подати її до 31.01.2024 року.
Отже, адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, було вчинено шляхом несвоєчасного подання декларації 10.02.2025 року.
Водночас суддя не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що датою виявлення правопорушення слід вважати 10.02.2025 року.
Сам по собі факт наявності у Реєстрі декларацій відомостей про дату подання декларації не свідчить про виявлення адміністративного правопорушення у розумінні ч. 4 ст. 38 КУпАП. Для встановлення наявності складу правопорушення уповноважений орган повинен зібрати та перевірити відомості щодо суб`єкта декларування, його статусу, наявності обов`язку подання відповідної декларації, строків її подання, відсутності поважних причин несвоєчасного подання та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Матеріалами справи підтверджується, що протокол про адміністративне правопорушення складено 25.03.2026 року після встановлення всіх необхідних обставин та збирання доказів, які підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Таким чином, датою виявлення правопорушення є 25.03.2026 року, а тому на момент розгляду справи строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч. 4 ст. 38 КУпАП, не закінчилися.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про порушення вимог ст. 254 КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Недотримання процесуального строку складання протоколу не спростовує факту вчинення адміністративного правопорушення та не є безумовною підставою для закриття провадження у справі. При цьому матеріали справи не містять відомостей про те, що під час складання протоколу було порушено право ОСОБА_1 на захист або допущено такі порушення процедури, які унеможливили всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи.
Доводи про неправильне зазначення місця роботи та посади ОСОБА_1 також не є підставою для скасування постанови.
Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що в його описовій частині протоколу про адміністративне правопорушення правильно зазначено обставини, які стали підставою для виникнення в ОСОБА_1 обов`язку щодо подання декларації, а саме її перебування на посаді заступника начальника Східного офісу Держаудитслужби та подальше звільнення з цієї посади.
Зазначені у протоколі відомості дозволяли належним чином ідентифікувати особу та зрозуміти суть пред`явленого їй правопорушення, у зв`язку з чим будь-які неточності не вплинули на правильність встановлення фактичних обставин справи та не призвели до порушення права особи на захист.
Посилання на те, що судом першої інстанції не встановлено суб`єктивну сторону правопорушення, також є необґрунтованими.
В матеріалах справи міститься попередження про зобов`язання фінансового характеру, відповідно до якого ОСОБА_1 була попереджена про необхідність подання декларації відповідно до вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції». Зазначене попередження підписано ОСОБА_1 власноруч 04.04.2023 у день її звільнення зі Східного офісу Держаудитслужби.
З наведеного вбачається те, що ОСОБА_1 була належним чином обізнана із покладеним на неї обов`язком щодо подання декларації після звільнення та необхідністю дотримання вимог антикорупційного законодавства.
Будь-яких доказів того, що після ознайомлення із зазначеним попередженням ОСОБА_1 була позбавлена можливості своєчасно виконати вимоги закону або мала об`єктивні та непереборні перешкоди для подання декларації, матеріали справи не містять.
За таких обставин твердження про необізнаність щодо обов`язку подання декларації після звільнення спростовуються матеріалами справи. Крім того, незнання вимог законодавства не звільняє особу від обов`язку їх виконання та не виключає адміністративної відповідальності за їх порушення.
Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини особи у формі умислу або необережності.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 була суб`єктом декларування, знала або повинна була знати про обов`язок подання декларації після звільнення та встановлені законом строки її подання, однак подала декларацію лише 10.02.2025 року, тобто після спливу визначеного законом строку. Будь-яких об`єктивних та непереборних обставин, які б унеможливлювали своєчасне подання декларації, матеріали справи не містять.
Тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
За таких обставин суддя вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно встановив фактичні обставини, надав належну оцінку зібраним доказам та дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з чим підстав для скасування постанови та закриття провадження у справі не вбачається.
Таким чином, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відповідність судового рішення вимогам закону та відсутність підстав для його скасування за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим постанову залишає без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_4 , на постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 19 травня 2026 року – залишити без задоволення.
Постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 19 травня 2026 року, якою ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду О.Є. Джерелейко