Справа № 538/2431/25
Провадження № 2/538/324/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Бондарь В.А.
за участю секретаря судового засідання – Андріяка О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лохвицького районного суду Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Мотивуючи свої вимоги наступним чином, що 31.12.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідач уклали кредитний договір № 165855 на суму 13334 грн у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 3cfe4a13. На виконання умов кредитного договору, 31.12.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № НОМЕР_1 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. 16.04.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт капітал» уклали договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру прав вимоги № 4 від 03.07.2025 року та акту приймання-передачі реєстру прав вимог № 4 від 03.07.2025 до Договору факторингудо Договору факторингу, ТОВ «Юніт капітал» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 165855 від 31.12.2024 року. Однак, відповідач, передбачені кредитним договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, яка складає 14093 грн 36 коп, яка складається з наступного: 10059 грн 04 коп – заборгованість по тілу кредиту; 4032 грн 32 коп – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 400 грн – заборгованість по комісії. З огляду на неналежне виконання відповідачем взятих зобов`язань, та наявність заборгованості, позивач вимушений звернутись до суду та просить вказаний борг стягнути із відповідача в примусовому порядку та судові витрати, що пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу. 
Представник відповідача адвокат Вовненко О.В. подала відзив на позовну заяву, відповідно до якої зазначила, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, заперечувала щодо незаконності та необґрунтованості стягнення комісії та неустойки, необґрунтований розрахунок заборгованості та нарахування відсотків та штрафів, нарахування процентів та штрафних санкцій з моменту призову 28.02.2025; надала контррозрахунок та заявила клопотання щодо зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Представник позивача ТОВ «Юніт Капітал» Хлопкова М.С. подала відповідь на відзив, відповідно до якої заперечувала щодо доводів представника відповідача зазначених у відзиві на позовну заяву.
Представник позивача ТОВ «Юніт Капітал» Хлопкова М.С. подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 165855 від 31.12.2024 у розмірі 13158 грн 20 коп, яка складається з 6725 грн 54 коп – заборгованості за тілом, 2899 грн 16 коп – заборгованості за відсотками; 3333 грн 50 коп комісії за надання та 200 грн за обслуговування кредиту.
Представник відповідача адвокат Вовненко О.В. подала заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого зазначила про маніпуляції позивача щодо розрахунку процентної ставки та порушення імперативного ліміту 1 %. Позивач у своїй формулі в п. 2.7.1 договору безпідставно використовує як дільник суму 13334,00 грн. Однак, згідно з п. 2.2.1 Договору, фактично видана сума кредиту (реальне тіло) становить лише 10000,50 грн (решта 3333,50 грн - це утримана позивачем комісія). Пункт 2.3 Договору позивач зазначає, що номінальна процентна ставка становить 390,00% річних. У перерахунку на один день це становить: 390% / 365 днів = 1,068% на день. Тіло кредиту становить 10000 грн 50 коп, законні відсотки за ставкою НБУ (13 % річних) становлять 210 грн 05 коп, відповідачем здійсненні оплати 18.01.2025 сплачено 3524 грн 34 коп, 29.01.2025 року сплачено 3623 грн 34 коп, всього сплачено 7147 грн 68 коп, отже залишок реального боргу до сплати 3062 грн 87 коп.
В судовому засіданні представник позивача Мартим`янова Л.М. підтримала позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог, у зв`язку з тим, що відповідач по справі є військовослужбовцем, просила задовольнити позовні вимоги.
В судовому засіданні представник відповідача адвокат Вовненко О.В. зазначила, що процентна ставка перевищує імперативно встановлену законодавством, містить приховані комісії, що є грубим порушенням, відповідно до ч. 2 ст. 215 та ст. 227 Цивільного кодексу України, остаточний розмір заборгованості з урахуванням виплат відповідача становить 3062 грн 87 коп.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку наявним доказам, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
31.12.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідач уклали кредитний договір № 165855 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Договір складається з індивідуальної частини договору про споживчий кредит (далі – індивідуальна частина), графіку(ів) платежів, які містять персональні умови кредитування Позичальника та загальної для всіх клієнтів Кредитодавця, публічної частини про споживчий кредит, що розміщена на веб-сайті Кредитодавця https://finx.com.ua (сайт Кредитодавця) за посиланням: https://finx.com.ua/docs. Позичальник уклав договір, приєднавшись до публічної частини, прийняв умови індивідуальної частини та графіку(ів) платежів, як невід`ємних частин (складових) кредитного договору, шляхом підписання індивідуальної частини/акцепту.
16.04.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт капітал» уклали договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру прав вимоги № 4 від 03.07.2025 року та акту приймання-передачі реєстру прав вимог № 4 від 03.07.2025 до Договору факторингудо Договору факторингу, ТОВ «Юніт капітал» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 165855 від 31.12.2024 року.
Відповідач вказує, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 165855 від 31.12.2024 становить 13158 грн 20 коп, яка складається з 6725 грн 54 коп – заборгованості за тілом, 2899 грн 16 коп – заборгованості за відсотками; 3333 грн 50 коп комісії за надання та 200 грн за обслуговування кредиту.
Згідно з п. 2.2.1. Сума (загальний розмір) кредиту становить 13334 грн (надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 10000 грн 50 коп. на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_2 , у національній валюті у розмірі 3333 грн 50 коп шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5. індивідуальної частини. Загальний строк кредитування за цим Договором складає 84 днів з 31.12.2024 р. по 25.03.2025 р. (п. 2.6.). Тип процентної ставки – фіксована (п. 2.3.).
Позивач зазначає, що денна процентна ставка за договором становить 0,9951% (посилаючись на п. 2.7.1 Договору), а коливання щоденних нарахувань відсотків (від 142,47 грн на початку строку до 32,73 грн у кінці) нібито зумовлені "ануїтетним графіком".
Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», максимальна денна процентна ставка (МДПС) не може перевищувати 1% від загального розміру виданого кредиту. Позивач у своїй формулі в п. 2.7.1 Договору безпідставно використовує як дільник суму 13334,00 грн. Однак, згідно з п. 2.2.1 Договору, фактично видана сума кредиту (реальне тіло) становить лише 10000 грн 50 коп (решта 3333 грн 50 коп – це утримана позивачем комісія).
Пункт 2.3 Договору позивач сам зазначає, що номінальна процентна ставка становить 390,00% річних. У перерахунку на один день це становить: 390%/365 днів = 1,068% на день.
Згідно з умовами договору (п. 2.5), позивач встановив приховану «комісію за надання кредиту» у розмірі 25,00%, що дорівнює 3333 грн 50 коп. Фактично, на руки відповідач отримав лише 10000 грн 50 коп (13334,00 грн кредиту мінус 3333 грн 50 коп комісії). Водночас, у п. 2.7 Договору позивач зазначає загальні витрати Позичальника у сумі 11145,54 грн за 84 дні кредитування.
Згідно з розрахунку реальної денної процентної ставки з урахуванням фактично виданого тіла кредиту (10000 грн 50 коп) та всіх прихованих комісій (включаючи незаконні комісії за управління, які списувалися з кожного платежу), фактична денна процентна ставка становить 1,07% (і більше). Це прямо підтверджується власним розрахунком позивача, де суми щоденних нарахувань відсотків та періодичних комісій (по 100 грн) у співвідношенні до реального залишку тіла кредиту систематично перевищують показник в 1% на день.
Умови договору, які встановлюють сукупну вартість кредиту (відсотки + комісії) на рівні, що перевищує 1% на день, є порушенням імперативних норм Закону України «Про споживче кредитування». 
Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України та положень Закону про захист прав споживачів, умови договору, які погіршують становище споживача порівняно з вимогами закону, є нікчемними. Оскільки пункт договору щодо розміру процентної ставки (390% річних + комісії) є нікчемним через порушення імперативної заборони щодо ліміту в 1%, нарахування відсотків за цим договором має здійснюватися за правилами ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України. 
Згідно з цією нормою, у разі відсутності іншої правомірної домовленості сторін, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (НБУ). Облікова ставка НБУ на момент укладення договору та протягом спірного періоду становила 13% річних. 
Відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, згідно витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 62 від 28.02.2025, він був призваний на військову службу під час мобілізації та зарахований до списків особового складу частини (а.с. 63).
Отже з 28.02.2025 року (дата мобілізації) нарахування будь-яких відсотків відповідачу припиняється повністю на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Суд бере до уваги доводи відповідача та контрозрахунок, оскільки договірна ставка є нікчемною, а законна ставка дорівнює обліковій ставці НБУ (13% річних), розрахунок заборгованості: 
Реальне тіло кредиту (фактично отримані кошти): 10000 грн 50 коп. 
Правомірний період нарахування відсотків: з 01.01.2025 по 28.02.2025 (59 днів).
З 01.03.2025 нарахування заборонено (статус військовослужбовця). 3
Законні відсотки за ставкою НБУ (13% річних): 10 000,50 грн * 13% / 365 днів * 59 днів = 210,05 грн. 
Загальна сума законного боргу (Тіло + Відсотки НБУ): 10 000 грн 50 коп + 210 грн 05 коп = 10210 грн 55 коп. 
Відповідачем здійснені оплати: 18.01.2025 сплачено 3524 грн 34 коп; 29.01.2025 сплачено 3623 грн 34 коп. Всього сплачено 7147 грн 68 коп.
Залишок реального боргу становить 3062 грн 87 коп, що підлягає стягненню з відповідача.
Щодо встановлення комісій суд та стягнення комісій є несправедливими та нікчемними в силу закону з огляду на наступне.
Щодо «комісії за надання кредиту» (3333 грн 50 коп), відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, безпосереднє надання (перерахування, видача) кредитних коштів є головним обов`язком кредитодавця, що випливає з самої правової природи кредитного договору. 
Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 сформувала чіткий правовий висновок: послугою у сфері споживчого кредитування є лише ті дії кредитодавця, які створюють для споживача окреме, самостійне майнове благо (наприклад, надання виписок, довідок за окремим запитом). Сама по собі видача кредиту (як і розгляд заявки чи оформлення договору) не є окремою послугою, оскільки це дії, які фінансова установа вчиняє на виконання власних обов`язків для отримання прибутку у вигляді відсотків. Відтак, встановлення позивачем плати у розмірі 25% (3333 грн 50 коп) просто за факт видачі коштів є не законною, пункт 2.5 кредитного договору є нікчемним.
Аналогічною є ситуація із щодвотижневою комісією у розмірі 100,00 грн (п. 2.4 Договору). 
За змістом статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», комісії за обслуговування кредитної заборгованості повинні бути пов`язані з наданням реальних додаткових та супутніх послуг. Ведення бухгалтерського обліку заборгованості, зарахування платежів споживача в рахунок погашення кредиту, розрахунок відсотків та моніторинг виконання договору - це виключно внутрішня господарська діяльність позивача. Ці дії не становлять жодної самостійної майнової цінності для Відповідача. Покладення на споживача витрат за ведення внутрішнього обліку фінансової установи є нечесною підприємницькою практикою. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо, всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено. 
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсність правочину, якщо вона прямо встановлена законом (нікчемний правочин), не вимагає визнання його недійсним судом.
Суд приходить до висновку, що частині стягнення комісій необхідно відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
Отже, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 563 грн 87 коп.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн. 
Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частини 1 - 3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Згідно копії договору року про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, копії додаткової угоди № 25770894104 від 11.09.2025 до договору року про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 витрати на правову допомогу складають 7000 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами; 2) часом, витраченим на виконання робіт; 3) обсягом наданих послуг; 4) ціною позову та значенням справи для сторони.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Представник відповідача наполягав на застосуванні ч. 5 ст. 137 ЦПК України та зменшенні розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу з 7000,00 грн до 1000,00 грн, що є максимально справедливою, об`єктивною та співмірною оцінкою технічної роботи представника позивача у цій типовій справі.
Враховуючи характер виконаної роботи наданої у зв`язку із розглядом справи в суді, часткове задоволення позову, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, критерію необхідності подання відповідних документів, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру витрат на професійну правничу допомогу понесених під час розгляду справи у розмірі 1000 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 133, 141, 247, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд –

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» (код ЄДРПОУ 43541163), заборгованість за кредитним договором № 165855 від 31.12.2024 року у розмірі 3062 грн 87 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» судовий збір в сумі 563 грн 87 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.А. Бондарь