ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5603/26 Справа № 207/7588/25 	  	Головуючий у першій інстанції: Подобєд О. К. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Південного районного суду м.Кам`янського у складі судді Подобєд О.К. від 02 березня 2026 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,– 

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Південного районного суду м.Кам`янського від 02 березня 2026 року у задоволенні заяви представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Савіхіної Анастасії Миколаївни про забезпечення позову – відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ “ПриватБанк”, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог заяви, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.
Встановлено, що АТ КБ “ПриватБанк” у листопаді 2025 року звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.07.2008 у розмірі 240429,94 грн.
Ухвалою Південного районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 24 грудня 2025 року відкрито провадження у даній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
26 лютого 2026 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на наступні об”єкти: 
- автомобіль BMW 328, номер об`єкта: НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 ;
- житловий будинок, загальною площею (кв.м.) 41.50, житловою площею (кв.м.) 21.10, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- 1/2 частину земельної ділянки, площею (га): 0,2926, кадастровий номер: 1223781400:07:002:0024, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, до прийняття рішення по справі.
Вказана вище заява обґрунтована тим, що відповідач на протязі тривалого часу не виконує взяті на себе зобов`язання - не здійснює щомісячних погашень кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість. У банку відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть припинені недобросовісні дії щодо виконання обов`язків перед кредитором. Найчастіше за порушенням зобов`язань перед банком відбувається вчинення відповідачем всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного відповідачу майна й коштів. Це виражається у передачі третім особам права власності на майно й кошти або його переховування від банку й державної виконавчої служби, а також проведенні інших операцій з майном та коштами щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за його рахунок. З огляду на зазначене, позивач вважає, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду. В ході відпрацювання проблемної заборгованості банку стало відомо, що відповідачу належить зазначене вище рухоме та нерухоме майно. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, за змістом якої позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п. 1 - 9 цієї частини.
Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
За положеннями ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Крім цього, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Заявником не обґрунтовано наявність підстав для обрання саме арешту, як виду забезпечення позову, враховуючи, зокрема, що об`єктами нерухомого майна є житловий будинок АДРЕСА_2 та 1/2 частину земельної ділянки, площею (га): 0.2926, кадастровий номер: 1223781400:07:002:0024, арешт яких унеможливлює користування ними.
Крім того, матеріали справи не містять інформації щодо ринкової вартості вказаних вище об”єктів та співмірність їх вартості із заявленою позовною вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 240429,94 грн.
Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами, що обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленим позовом; враховуючи, що заявником не наведено належного обґрунтування твердження, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання можливого майбутнього рішення суду про задоволення позову, будь-яких відповідних доказів не надано, - місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для забезпечення даного позову у обратий позивачем спосіб.
Саме лише посилання заявника в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачки від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та без надання належних і допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, - не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Колегія звертає увагу, що, відповідно до процесуального закону, забезпечення позову є виключним заходом, який застосовується судом за наявності належних та достатніх доказів, що підтверджують існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду. Обов`язок доведення таких обставин покладається саме на заявника.
Доводи апеляційної скарги зводяться до заперечення висновків районного суду; не свідчать про порушення судом першої інстанції положень процесуального закону.
Отже, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.
Колегія зауважує, що позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з іншою заявою про забезпечення його позову, за іншого обґрунтування.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»– залишити без задоволення. 
Ухвалу Південного районного суду м.Кам`янського від 02 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк