РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 621/3415/25
Провадження 2/621/490/26
26 травня 2026 року        м. Зміїв Харківської області
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючий – суддя В. Філіп`єва,
за участю секретаря судового засідання А. Головіної,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 (не з`явилась),
представник позивача - адвокат С. Сергієнко (не з`явились),
відповідач - Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області,
представник - К. Заможська (не з`явилась),
розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області,
про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини, а також визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 35,0 кв.м.ю,житловою площею 20,5 кв. м.
В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син - ОСОБА_3 . Станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . За даними реєстру територіальної громади разом з померлим на день його смерті ніхто не був зареєстрований. При цьому, на момент смерті сина позивачка ОСОБА_2 фактично проживала разом з ним за однією адресою без реєстрації, що підтверджується Актом обстеження. Після смерті сина ОСОБА_2 залишилася спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана 1/3 частина квартири, належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, яке видано 01.06.1999 року Зміївським МДПТІ на підставі розпорядження від 25 травня 1999 року № 235 та зареєстрованому в реєстровій книзі № 15-1392. Оригінали вище зазначеного свідоцтва про право власності втрачено. Крім того, як вбачається з копії зазначеного свідоцтва, в ньому невірно зазначена площа квартири та помилково вказано, що в реєстровій книзі № 15-1392 внесено запис про право власності на квартиру АДРЕСА_3 . Відповідно до довідки, виданої КП «Зміївське БТІЗМА» 08.10.2025 року № 1945, згідно архівних матеріалів КП «Зміївське БТІЗМА», квартира АДРЕСА_4 належала ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частинах кожному на підставі Свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Зміївського МДПТІ 01.06.1999 року, зареєстрованого в Зміївському МДПТІ 01.06.1999, книга запису реєстру № 15-1392. До інформації додано копію свідоцтва про право власності на вказану квартиру. 
Як вбачається з технічного паспорту на квартиру, який виготовлено 10.10.2025 року Всеукраїнським підприємством - БТІ, архітектури та землевпорядкування, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 має, загальну площу 35,0 кв.м., житлову площу 20,5 кв.м., та складається з двох житлових кімнат, кухні, санвузлу та тамбуру. Згідно Звіту про незалежну оцінку ринкової (оціночної) вартості квартири, загальною площею 35.0 кв.м., житловою площею 20,5 кв. за адресою: АДРЕСА_1 вартість нерухомого майна за вказаною адресою становить 140 000 (сто сорок тисяч) гривень. Факт родинних відносин з ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Готвальдівським районним відділом ЗАГСУ Харківської області 24.01.1986 року. Батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 09.09.2025 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , однак приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. за результатами розгляду заяви винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого ОСОБА_3 . Підставою відмови нотаріуса слугувало те, що після смерті ОСОБА_7 , заяв до нотаріуса про прийняття або про відмову від спадщини за заповітом або за законом від спадкоємців померлого не надходило. Станом на 09.09.2025 року спадкова справа не заведена. Також ОСОБА_2 не надано документи про останнє відоме місце проживання померлого ОСОБА_5 . Оформити спадщину після смерті сина позивачка не має можливості, оскільки вона не має оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно, що належить спадкодавцю, а також не може довести нотаріусу в позасудовому порядку, факт постійного проживання разом з сином на час відкриття спадщини.
Оскільки зазначений факт можливо встановити тільки в судовому порядку, позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду та просить встановити факт її постійного проживання разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини, а також визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 35,0 кв.м.ю,житловою площею 20,5 кв. м.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.10.2025 року відкрито провадження за заявою та призначено справу до розгляду в порядку загального провадження, з викликом учасників справи в підготовче засідання. Крім того, судом було витребувано зі Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області та приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Любові Василівни, докази, а саме, інформацію про коло спадкоємців після смерті ОСОБА_5 та належним чином засвідчену копію спадкової справи, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .
Витребувані докази на виконання ухвали суду отримані судом 04.12.2025 року та 11.12.2025 року.
09.02.2026 року по справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом учасників справи.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином.
Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат С. Сергієнко подала письмову заяву, в якій просила провести підготовче судове засідання без її участі та без участі позивачки. Просила закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.
Представник відповідача Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області К. Заможська подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника відповідача Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило.
Відповідно до ч. 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ч. 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Оскільки неявка учасників не перешкоджає проведенню судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне:
ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_8 , батьками якого є - ОСОБА_9 - "батько" та ОСОБА_10 - "мати", що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 , виданого 24.01.1986 року Готвальдіським р/о ЗАГС. Прізвища, імена та по батькові у свідоцтві про народження зазначено російською мовою, актовий запис про народження № 12 від 24.01.1986 (а. с. 14).
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивачки ОСОБА_11 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_3 , виданого 10.03.1994 року Зміївським відділом ЗАГСУ Харківської області, актовий запис 67 від 10.03.1994 року (а. с. 15).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_4 , виданого 26.11.2024 року Зміївським відділом ДРАЦС у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 790 від 26.11.2024 (а. с. 13).
Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.06.1999 року Зміївським МДПТІ на підставі розпорядження керівника органу приватизації від 25 травня 1999 року № 235 та зареєстрованому в реєстровій книзі № 15-1392, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 та членам її сім`ї: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Загальна площа квартири становить 73,0 кв.м. Квартира АДРЕСА_5 , приміщення у квартирі спільного заселення, одноквартирний будинок АДРЕСА_6 (а. с. 16 - 16 зворот).
Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості (оціночної) вартості квартири за адресою: АДРЕСА_1 , складеного ТОВ "Базіс-Центр", вартість об`єкту складає 140000,00 гривень. Квартира загальною площею 35,0 кв.м, житловою площею 20,5 кв.м., в цілому складається з 2-х кімнат (а. с. 20 - 29).
Згідно технічного паспорту на квартиру, який виготовлено 10.10.2025 року на замовлення І. Худорожко, Є. Худорожко, Всеукраїнським підприємством - БТІ, архітектури та землевпорядкування, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , об`єкт має загальну площу 35,0 кв.м., житлову площу 20,5 кв.м. та складається з двох житлових кімнат, кухні, санвузлу та тамбуру (а. с. 32 - 35).
Згідно довідки КП "Зміївське БТІЗМА" № 1945 від 08.10.2025 року, квартира АДРЕСА_4 належала ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частинах кожному на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Зміївського МДПТІ 01.06.1999, зареєстрованого в Зміївському МДПТІ 01.06.1999, книга запису реєстру № 15-1392 (а. с. 40).
Згідно довідки Відділу надання адміністративних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області № 1614 від 22.08.2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . З померлим ОСОБА_5 на день його смерті ніхто крім нього не був зареєстрований за вказаною адресою (а. с. 18).
Згідно акту обстеження, складеного депутатом Зміївської міської ради І. Соляник, в присутності свідків: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обстеження за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки факту проживання за даною адресою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що зареєстрована: АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований: АДРЕСА_2 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживали за адресою: АДРЕСА_1 , що й було підтверджено свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а. с. 19).
Згідно паспорту громадянина України, серія НОМЕР_5 , виданого Зміївським РВ УМВС України в Харківській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10 - 11).
На виконання ухвали суду про витребування доказів від 20.10.2025 року, завідувачем Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області надано інформацію про те, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , 1985 року народження, з заявами про прийняття або відмову від спадщини, у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався (а. с. 55).
Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 83468608 від 03.12.2025 року, після смерті ОСОБА_3 , у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 56).
На виконання ухвали суду про витребування доказів від 20.10.2025 року приватним нотаріусом Чугуївського РНО Харківської області Лещенко Л.В. інформацію про те, що згідно даних Спадкового реєстру - Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , нотаріусами не заведена і відсутня в спадковому реєстрі, станом на 11.12.2025 року (а .с. 57).
09.09.2025 року приватним нотаріусом Чугуївського РНО Харківської області Лещенко Л.В. винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку у праві власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Підставою для відмови слугувало те, що після смерті ОСОБА_3 у визначений законом строк шість місяців до приватного нотаріуса із заявами про прийняття або відмову від спадщини за заповітом або за законом ніхто із спадкоємців не звертався. Станом на 09.09.2025 року спадкова справа не заведена. Також, ОСОБА_1 не надані документи про останнє місце проживання померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а. с. 17 - 17 зворот).
Позивачка ОСОБА_2 вказує на те, що проживала разом зі своїм сином ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний факт ні відповідачем, ні іншими заінтересованими особами не оспорюється.
Встановивши обставини справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне:
Згідно ч.1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно ч. 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.
Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
За змістом норм Книги шостої "Спадкове право", для оформлення права на спадщину, уповноваженій особі необхідно встановити вид спадкування (за законом чи заповітом), склад спадщини, час та місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, а також осіб, що мають право на обов`язкову частку у спадщині.
Згідно ч. 1 статті 1221 Цивільного кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до положень статті 1222, 1223 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно ч. 1 статті 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
За змістом статей 1261 - 1263 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Дослідженими в судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджується постійне місце проживання спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вказана квартира належить їм обом на праві спільної часткової власності.
Відомостей на спростування факту постійного проживання позивачки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 разом зі своїм сином ОСОБА_3 , на день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять.
Заперечень проти фактичних обставин справи та задоволення позовних вимог відповідачем чи іншими заінтересованими особами не висловлено.
Метою встановлення вказаного факту є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Крім того, позивачка вказує на те, що оригінал Свідоцтва про право власності на житло - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , видане 01.06.1999 року Зміївським МДПТІ на підставі розпорядження від 25 травня 1999 року № 235 та зареєстроване в реєстровій книзі № 15-1392, втрачено, що у свою чергу позбавляє її можливості подати нотаріусу всі необхідні документи для оформлення спадкових прав після смерті сина.
Як зазначалося вище, згідно положень статей 1216 – 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до положень статті 1222, 1223 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1, ч.5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем І черги за законом після свого сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в установлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а отже є такою, що прийняла спадщину. 
Згідно ч.1 статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах – до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відповідно до ч.3 статті 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину
Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК) Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення в частині визнання за нею права власності на 1/3 частки квартири, де вони спільно проживали, в порядку спадкування за законом. 
Позивачем вимоги щодо розподілу судових витрат не заявлялися, в зв`язку з чим, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, питання розподілу судових витрат між сторонами суд не вирішує.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 141-142, 211, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 35,0 кв.м., житловою площею 20,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його складання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_7 .
Відповідач: Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області, ЄДРПОУ 04058674, адреса: вул. Адміністративна, 9, м. Зміїв, Чугуївський район, Харківська область, 63404.

Суддя В. Філіп`єва