ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1473/25  Номер провадження 22-ц/814/1608/26	Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю. М.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
розглянула в порядку письмового провадження без виклику учасників у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою адвокатки Висоти Ірини Анатоліївни, представниці ОСОБА_1 , на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2025 року (час ухвалення рішення суду і дата виготовлення повного текста рішення суду не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

установив:

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, на час навчання, але не більше, ніж до закінчення ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) навчання в НУ «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Вони проживають окремо. На даний час ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) навчається в Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка». Позивачка самостійно не може забезпечити утримання сина.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 08.05.2025 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання в Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 1 211,20 грн судового збору на користь держави. 

В апеляційній скарзі адвокатка Висота І.А., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою наявність у відповідача на утриманні малолітньої дитини та батьків похилого віку. Відмовив в задоволенні клопотання про відкладення слухання справи за заявою відповідача, чим позбавив відповідача можливості повноцінно реалізувати процесуальні права, що порушує принцип змагальності сторін.
Суд першої інстанції залишив поза увагою факт відсутності позивачки на території України, що свідчить про неможливість утримувати сина. Наголошував, що повнолітня дитина фактично проживає за межами України та веде самостійний спосіб життя.

Правом подачі відзиву учасники справи не скористались.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є ОСОБА_4 і ОСОБА_1 (а.с.11) 
Шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 розірвано рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25 грудня 2012 (а.с.12).
Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 17 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 163, ОСОБА_4 одружилась та змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с.6)
З довідки Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» № 270, виданої 17 квітня 2025 року, ОСОБА_3 , є студентом 1-го курсу, групи 103-ТН Навчально-наукового інституту інформаційних технологій та робототехніки Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка». Форма навчання - денна (контракт). Термін навчання: з 01.09.2024 по 30.06.2028. За станом на дату видачі довідки ОСОБА_3 є студентом згідно з наказом про зарахування № 842-ф від 13.08.2024 (а.с.13).
Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади №2024/008941753 від 27.07.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).
Як вбачається з копії паспорту громадянина України НОМЕР_2 , ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дитина відповідача навчається на денній формі навчання, а відповідач є працездатною особою та має фізичну можливість надавати допомогу повнолітній дитині під час навчання. Судом враховано, що відповідач має постійне місце роботи, відсутність інших осіб, які знаходяться на його утриманні.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Згідно вимог ч.ч.1,2 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого майна або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із роз`ясненнями п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягненням дочкою, сином віку який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчатися; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до наведеного спроможність надавати матеріальну допомогу є предметом доказування.
У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року вказано на те, що, стягуючи аліменти на повнолітню дитину, слід також мати на увазі, що з часу повноліття дитина стає працездатною та має фізичну можливість додатково здійснювати своє утримання за рахунок інших доходів, а тому слід з`ясовувати факт отримання повнолітньою дитиною іншого доходу, ніж аліменти, зокрема доходу від орендної плати за земельний пай, стипендії тощо.
Визначаючи розмір аліментів, суд має виходити з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача сплачувати вказаний розмір аліментів щомісячно, не порушуючи прав останнього.
З огляду на те, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є студентом денної форми навчання, він не має можливості працювати. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.
Приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, а також виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності та враховуючи вимоги ст.ст. 182, 183, 200 СК України, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки до закінчення навчання.
Доводи апеляційної скарги про наявність на утриманні відповідача малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батьків похилого віку не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи, батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а отже тягар утримання лежить саме на них. Щодо наявності батьків похилого віку та перебування їх на утриманні відповідача взагалі не підтверджуються матеріалами справи.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем жодних документів, які би підтверджували розмір її та сина доходів та витрат, оскільки при вирішенні питання стягнення аліментів на повнолітню дитину доказування неплатоспроможності лежить саме на відповідачеві.
Твердження відповідача про відмову в задоволенні клопотання про відкладення слухання справи за його заявою та позбавлення можливості повноцінно реалізувати процесуальні права, що порушує принцип змагальності сторін, також не заслуговує на увагу, оскільки 25.06.2025 представник ОСОБА_1 звертався вперше з заявою про відкладення слухання справи у зв?язку з перебуванням на лікарняному (а.с.29), доказів перебування на лікарняному матеріали справи не містять. Наявність консультативного висновку спеціаліста на ім?я ОСОБА_6 , 2017 р.н., не може свідчити про перебування на лікарняному.
25.06.2025 суд першої інстанції відклав слухання справи за заявою представника відповідача. Слухання справи відкладено на 27.08.2025( а.с.39).
27.08.2025 представником відповідача подано до суду заяву про відкладення слухання справи на іншу дату у зв`язку відпусткою. У вказаній заяві представником також наголошено на перебування відповідача у складі Збройних Сил України, що унеможливлює його присутність в судовому засіданні, натомість доказів перебування відповідача у ЗСУ та неможливість представника відповідача бути присутньою в судовому засіданні в режимі відеоконференції суду не надано.
27.08.2025 суд першої інстанції відклав слухання справи за заявою представника відповідача. Слухання справи відкладено на 09.09.2025.
09.09.2025 слухання справи не відбулось у зв?язку з перебуванням судді у відпустці ( а.с.61), слухання справи відкладено на 08.10.2025 ( а.с.61)
08.10.2025 слухання справи не відбулось у зв?язку з відсутністю сторін (а.с.71), відкладено слухання справи на 22.10.2025.
22.10.2025 слухання справи не відбулось у зв?язку з відсутністю сторін (а.с.77), відкладено слухання справи на 19.11.2025.
23.10.2025 представником відповідача подано до суду заяву про відкладення слухання справи у зв`язку з перебуванням її на лікарняному (а.с.78)
19.11.2025 представницею відповідача через систему «Електронний суд» подано до суду додаткові пояснення, де вона чітко висловила свою позицію щодо вирішення спірного питання у цій справі ( а.с.87-88)
Таким чином, вирішуючи питання по суті спору суд першої інстанції дотримався правил, визначених Цивільно процесуальним кодексом України щодо порядку розгляду справи по суті, натомість представниця відповідача, усіляко намагалася затягнути розгляд справи.
По суті доводи апеляційної скарги зводиться до незгоди з оцінкою судом першої інстанції фактичних обставин, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, визначаючи розмір аліментів. 
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні спору виконав вимоги ст.89 ЦПК України, належно оцінив надані у справу докази, зробив правильний висновок про часткове задоволення позову і у рішенні відповідно до вимог ч.4 ст.265 ЦПК України дав вичерпні відповіді на доводи і заперечення сторін.
Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу адвокатки Висоти Ірини Анатоліївни, представниці ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 06 травня 2026 року

Головуючий О.А.Лобов 

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов