ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

04 травня 2026 року	Справа №160/3770/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу №160/3770/26 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
18 лютого 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у нарахуванні та виплаті частки грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) прийняти рішення з приводу нарахування та виплати частки грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, з дня зникнення безвісти -10.05.2024 до дати звернення до суду.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця. Стверджує, що правові підстави для призначення таких виплат наявні, а відмова відповідача у їх призначення є необґрунтованою, оскільки судовим рішенням встановлено факт проживання однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу. 
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/3770/26 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3770/26, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження). 
23 березня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що відповідач не може погодитись з таким твердженням позивача, що вона являється дружиною зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 . Водночас, відповідно до наданих документів та офіційної інформації, позивач не перебуває у зареєстрованому шлюбі з зниклим безвісти військовослужбовцем. Військовою частиною не оспорюється факт проживання позивача та зниклого безвісті солдата ОСОБА_2 . Таким чином встановлення судом факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу не є тотожним укладенню шлюбу у розумінні статті 21 Сімейного кодексу України. Також рішення суду Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21.04.2025 у справі № 204/9923/24, надає позивачу право на включення її до черги спадкоємців, та отримання спадщини в порядку визначеному чинним в Україні законодавством.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 квітня 2025 року по справі №204/9923/24 встановлено факт проживання однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, позивача з ОСОБА_2 , з лютого 2016 року.
Наказом Військової частини НОМЕР_4 від 24.05.2024 року №310 вирішено факт зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 вважати пов`язаним із захистом Батьківщини під час виконання бойового завдання 10.05.2024 року. 
Військова частина НОМЕР_4 розформована, правонаступником є відповідач, що підтверджено листом відповідача від 13.01.2026 року №2069/1289-в. 
Листом відповідача від 13.01.2026 року № 2069/1289-в щодо розгляду заяви позивача про виплату грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця солдата ОСОБА_2 , позивачу відмовлено у призначенні та виплаті їй частки грошового забезпечення ОСОБА_2 , який вважається зниклим безвісти, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є тотожним укладенню шлюбу та не утворює статусу дружини для цілей застосування відповідних положень законодавства щодо отримання виплат безвісти зниклого військовослужбовця. У задоволенні заяви відмовлено. 
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 1 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» віл 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Частиною другою ст. 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять, зокрема, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія).
За ч. 6 ст. 9 Закону №2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884 (далі - Порядок №884). 
Згідно п. 2 Порядку №884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
За п. 3 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви про виплату грошового забезпечення (далі - заява про виплату) додаються такі документи: 
копія паспорта громадянина України або копія тимчасового посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - копія паспортного документа іноземця або копія документа, що посвідчує особу без громадянства, копія посвідки на постійне/тимчасове проживання, копія посвідчення біженця або копія іншого документа, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України);
копія документа, що засвідчує реєстрацію заявника у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (картка платника податків), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків із зазначеного Реєстру, внесені до паспорта громадянина України (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);
копія свідоцтва про шлюб або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу - для виплати грошового забезпечення дружині (чоловікові);
копія свідоцтва про народження дитини або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження - для виплати грошового забезпечення законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей військовослужбовців;
копія документа, що підтверджує:
- призначення особи опікуном, піклувальником малолітньої (неповнолітньої) дитини військовослужбовця, усиновлення такої дитини, - для виплати грошового забезпечення законним представникам на малолітніх (неповнолітніх) дітей військовослужбовців або дітей військовослужбовців з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку);
- призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення, - для виплати грошового забезпечення повнолітнім дітям військовослужбовців, їх рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці;
- встановлення інвалідності, - для виплати грошового забезпечення дітям військовослужбовців з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам;
копія свідоцтва про народження військовослужбовців або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження - для виплати грошового забезпечення батькам військовослужбовців;
копія рішення суду про поновлення батьківських прав - для виплати грошового забезпечення батькам військовослужбовців, які були позбавлені батьківських прав стосовно військовослужбовців;
копія свідоцтва про смерть особи, яка має право на отримання грошового забезпечення (за наявності), - для перерахунку частки виплати грошового забезпечення;
інформація про назву банку та номер поточного банківського рахунка (у форматі IBAN) - для зарахування грошового забезпечення визначеній особі.
Заява про виплату та додані до неї документи подаються у паперовій формі особисто чи на поштову адресу або в електронній формі (за технічної можливості) на адресу електронної пошти чи засобами інформаційно-комунікаційних систем.
Відповідно до п. 6 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється: у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені).
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
В даній справі позивач обґрунтовував свою позицію тим, що рішення суду у справі №204/9923/24 про встановлення факту проживання однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу надає їй статусу "дружини" у розумінні положень ч. 6 ст. 9 Закону №2011-XII та Порядку №884. 
Відповідно, спір в даній справі зводиться до питання права - чи є особа, щодо якої встановлено відповідний юридичний факт, "дружиною" саме у розумінні положень ч. 6 ст. 9 Закону №2011-XII та Порядку №884.
Вирішуючи це питання суд виходить з наступного. 
Норма права, яка запроваджує відповідне право як таке, міститься у абз. 4 ч. 6 ст. 9 Закону №2011-XII: «У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку) …». 
Абзацем 8 ч. 6 ст. 9 Закону №2011-XII надано уряду право визначити порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовця, зниклого безвісти. 
Відповідно, незалежно від того, як Порядок №884 визначає коло осіб, які мають право на спірне грошове забезпечення, реальний перелік відповідних категорій осіб вказано передусім у абз. 4 ч. 6 ст. 9 Закону №2011-XII, який містить норму матеріального права, яка визначає правовий статус особи. Оскільки уряду делеговано виключно право врегулювати процедуру, а не коло осіб. 
Таким чином, для визначення кола осіб належить в першу чергу керуватися саме нормами Закону №2011-XII.
Як наслідок, вирішення спору в даній справі вимагає надання відповіді на питання про те, чи є «дружина» та «особа, щодо якої встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу» тотожними юридичними категоріями для цілей саме визначення обсягу прав такої особи на грошове забезпечення безвісти зниклого чоловіка. 
Для цього необхідно здійснити системне тлумачення приписів Закону №2011-XII та встановити чи ототожнює або розрізняє сам законодавець ці категорії, а також робить він це для усіх випадків регулювання правовідносин за участі таких осіб, або лише в окремих випадках (не роблячи цього в інших випадках). Адже якщо законодавець свідомо розділяє ці юридичні категорії, правові підстави для їх ототожнення судом були б перебиранням на себе судом повноважень законодавця щодо врегулювання суспільних правовідносин. 
В зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що у ч. 4 ст. 16-1 Закону №2011-XII вказано, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Також слід зазначити, що у ч. 6 ст. 18 Закону №2011-XII передбачено, що вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.
Отже, по тексту Закону №2011-XII: 
1) законодавець розрізняє вищевказані юридичні категорії та лише у спеціально визначених випадках фактично їх ототожнює (для цілей права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги законодавець здійснив прирівняння категорій, не здійснюючи цього в інших випадках, в т.ч. в спірних правовідносинах);
2) у випадках, коли йдеться про категорію «дружина» в тексті закону вона використовується саме разом з категорією «інший шлюб» (тобто, перед «іншим шлюбом» теж був саме «шлюб», в іншому випадку не використовувалося б слово «інший»).
При цьому стаття 16-1 Закону №2011-XII викладена в редакції, яка є чинною з 29.03.2024 року. Тобто, ця норма права свідчить, що законодавець раніше не включав «особу, щодо якої встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу», в категорію «дружина», в зв`язку з чим виникла потреба ототожнити ці категорії для врегулювання правовідносин щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі.
Як наслідок, станом на момент вирішення даної справи, воля законодавця полягає в тому, щоб визначити коло отримувачів грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця без включення до нього «особи, щодо якої встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу» - в іншому випадку ці категорії були б так само окремо прирівняні, як це здійснено для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі.
При цьому в інших випадках вживання по тексту закону категорії "дружина" йдеться виключно про шлюб. Тобто, не існує також і прикладів, де законодавець би принаймні за змістом ототожнював ці категорії, окрім згаданого випадку їх прямого розрізнення як самостійних категорій і надання їм однакового значення у чітко визначеній сфері правовідносин (допомога у разі загибелі), до якої не входять спірні в даній справі правовідносини (грошове забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця). 
Важливо відзначити, що наразі вказане врегулювання є обраним способом нормативно-правового врегулювання конкретних правовідносин: певна пільга і правовий статус надані в одній ситуації і не надані в іншій ситуації. При цьому при наданні такої пільги в інших правовідносинах законодавець мав можливість аналогічним чином врегулювати і спірні правовідносини. З цих підстав не може йтися про необхідність застосування аналогії закону чи аналогії права - ненадання особі певного права не утворює прогалину в регулюванні. В спірних правовідносинах це особливо вбачається з того, що законодавець окремо використовує спірні категорії, явно розрізняючи їх, та на власний розсуд визначає коло випадків, коли такі юридичні категорії можуть бути прирівняні (не прирівнюючи їх при цьому в інших випадках). 
Отже, обсяг прав позивача визначений її статусом «особи, щодо якої встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу». В спірних правовідносинах така категорія осіб законодавцем не прирівняна до категорії «дружина» (на відміну від, наприклад, правовідносин щодо одноразової грошової допомоги, де законодавець таке прирівняння зробив). При цьому таке ототожнення мало місце вже в період дії воєнного стану, тобто - законодавець зважав на зміну суспільних правовідносин, однак не визнав її достатньою для правовідносин щодо отримання грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця. 
Додатково суд звертає увагу на те, що ч. 6 ст. 9 Закону №2011-XII в наявній редакції введена в дію з 01.02.2025 року, тобто - вже після зміни редакції 16-1 Закону №2011-XII (29.03.2024 року). Зазначене є додатковим підтвердженням того, що змінюючи нормативно-правове регулювання навіть спірних правовідносин вже в умовах воєнного стану, тобто - зважаючи на зміну суспільних відносин, законодавець не ототожнив ці юридичні категорії (що роком раніше зробив для суспільних відносин щодо одноразової грошової допомоги). 
Тобто, в наявності волевиявлення законодавця і його підхід до нормативно-правового врегулювання спірних правовідносин: надання окремій категорії осіб прав визначеного обсягу. 
Показово, що така поведінка є узгодженою: в абз. 5 п. 3 Порядку №884 для «дружини» передбачено надання виключно копію свідоцтва про шлюб або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу. Не згадується «рішення суду щодо встановлення факту проживання однією сім`єю, яке набрало законної сили». 
Відповідно, спірні суспільні правовідносини мають визначене нормативно-правове регулювання, яке за колом осіб не охоплює категорію осіб, до якої належить позивач («особи, щодо якої встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу»). 
Отже, позивач не є «дружиною» у розумінні абз. 4 ч. 6 ст. 9 Закону №2011-XII та Порядку №884. 
Повертаючись до фактичних обставин справи суд зазначає наступне. 
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Принцип законності в Україні належить до переліку конституційних. Частина друга ст. 6, частина друга ст. 19, пункт 12 частини першої ст. 92 Конституції України передбачають, що органи державної влади та місцевого самоврядування діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України. Це означає, що виключно законом визначаються повноваження, організація та порядок діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування. Ці органи діють у відповідності до режиму, за яким їм дозволено тільки те, що передбачено законом.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2024 року у справі №340/4709/23.
Як наслідок, відповідач не мав правових підстав у правовідносинах з позивачем виходити з наявності у нею правового статусу, який вона в дійсності не має (статус «дружини» у його розумінні в межах спірних правовідносин). 
З цих підстав суд констатує, що відповідачем не допущено порушень законодавства при вирішенні питання про право позивача на грошове забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця, з яким вона проживала однією сім`єю. 
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко