ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року   Справа № 903/39/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Петухов М.Г. ,  суддя Хабарова М.В. 

без повідомлення учасників справи, відповідно до частини 10 статті 271 ГПК України

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Житлово-комунального підприємства №3 Виконавчого комітету Луцької міської ради на рішення Господарського суду Волинської області від 07.04.2026 у справі № 903/39/26 (суддя Гарбар І.О.),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРВУД УКРАЇНА»
до Житлово-комунального підприємства №3 Виконавчого комітету Луцької міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент житлово-комунального господарства Луцької міської ради
про стягнення 205896,96 грн
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Волинської області від 07.04.2026 у справі №903/39/26 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРВУД УКРАЇНА» (надалі по тексту - ТОВ «ПЕРВУД УКРАЇНА») до Житлово-комунального підприємства №3 Виконавчого комітету Луцької міської ради (надалі по тексту - ЖКП №3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент житлово-комунального господарства Луцької міської ради (надалі по тексту - Департамент ЖКГ Луцької міської ради) про стягнення 205896,96 грн задоволено. Суд першої інстанції вирішив стягнути з Житлово-комунального підприємства №3 Виконавчого комітету Луцької міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРВУД УКРАЇНА» 205896,96 грн (двісті п`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень 96 коп) відшкодування завданої майнової шкоди, а також 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп) витрат по сплаті судового збору та 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджується факт заподіяння майнової шкоди ТОВ «ПЕРВУД УКРАЇНА» внаслідок падіння дерева на належний позивачу транспортний засіб Renault Talisman, яке сталося 14.07.2025 на прибудинковій території будинку №5 по проспекту Грушевського у місті Луцьку. Суд встановив, що управителем вказаної прибудинкової території є ЖКП № 3, на яке відповідно до законодавства та умов договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком покладено обов`язок щодо належного утримання прибудинкової території, контролю за станом зелених насаджень та своєчасного виявлення й усунення аварійних дерев. При цьому суд зазначив, що відповідач не надав належних доказів проведення обстеження зелених насаджень та вжиття необхідних заходів щодо недопущення падіння дерева.
Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що падіння дерева сталося виключно внаслідок несприятливих погодних умов, а також про відсутність у нього обов`язку щодо утримання зелених насаджень, зазначивши, що такі обставини не підтверджують відсутності вини відповідача та не звільняють його від відповідальності. Враховуючи встановлений розмір збитків у сумі 205896,96 грн, що підтверджений висновком експертизи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Також суд першої інстанції встановив, що позивачем при зверненні до суду через підсистему «Електронний суд» судовий збір було сплачено у більшому розмірі, ніж передбачено законом із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0,8, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для повернення надмірно сплаченої суми судового збору в розмірі 1176,05 грн, а витрати зі сплати судового збору в сумі 2662,40 грн поклав на відповідача відповідно до статті 129 ГПК України.
Крім того, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та врахувавши відсутність належних заперечень щодо їх співмірності й обґрунтованості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 15000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Не погоджуючись із рішенням ЖКП №3 у встановлений процесуальний строк подало скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 07.04.2026 у справі № 903/39/26 про стягнення 205896,96 грн. та винести рішення, яким в задоволенні позову ТОВ «ПЕРВУД УКРАЇНА» до Житлово-комунального підприємства №3 Виконавчого комітету Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент житлово-комунального господарства Луцької міської ради про стягнення 205896,96 грн відмовити повністю.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що місцевий господарський суд під час ухвалення рішення неповно з`ясував обставини справи, неповно дослідив докази без належної оцінки доводів відповідача та неправильно застосував норми матеріального права при недотриманні норм процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що матеріали справи не містять належних доказів аварійного стану дерева, причин його падіння та вини відповідача у заподіянні шкоди, а падіння дерева відбулося внаслідок несприятливих погодних умов. Крім того, апелянт наголошує на відсутності у нього статусу балансоутримувача спірних зелених насаджень та обов`язку щодо їх утримання, посилаючись на рішення Луцької міської ради від 30.06.2016 №10/11 «Про списання з балансу багатоквартирних будинків», відповідно до якого будинок №5 по просп. Президента Грушевського у місті Луцьку було списано з балансу ЖКП №3.
Скаржник вказує на недоведеність розташування дерева на території, яка перебуває у сфері його управління, а також на відсутність доказів протиправної бездіяльності відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між його діями (бездіяльністю) і завданою позивачу шкодою. У зв`язку з наведеним скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів у складі: головуюча суддя Мамченко Ю.А., суддя Петухов М.Г., суддя Хабарова М.В..
Ухвалою від 23.04.2026 апеляційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги: надання суду належних доказів сплати судового збору у розмірі 3993,60 грн.
Ухвалою від 01.05.2026 відкрито апеляційне провадження за скаргою Житлово-комунального підприємства №3 Виконавчого комітету Луцької міської ради на рішення Господарського суду Волинської області від 07.04.2026 у справі №903/39/26. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
14.05.2026 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ «ПЕРВУД УКРАЇНА» заперечує проти її задоволення, зазначаючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини у справі № 903/39/36 та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Позивач зазначає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення відповідальності на ЖКП № 3, як управителя прибудинкової території, на якій знаходилося аварійне дерево. На думку позивача, відповідач не довів належного виконання обов`язків щодо утримання зелених насаджень, не надав доказів проведення їх обстеження та не спростував наявності причинного зв`язку між своєю бездіяльністю і завданою шкодою. ТОВ «ПЕРВУД УКРАЇНА» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000,00 грн.
14.05.2026 після подання відзиву на апеляційну скаргу позивач звернувся до суду з клопотанням про долучення доказу. У клопотанні зазначив, що на підтвердження заявлених до відшкодування витрат у розмірі 8000 грн просить долучити до матеріалів справи Додаток № 4 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.05.2026, оформлений належним чином та підписаний сторонами.
15.05.2026 до суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій апелянт заперечив доводи позивача та зазначив, що не є балансоутримувачем зелених насаджень, а факт розташування дерева на прибудинковій території, яка перебуває в його управлінні, належними доказами не підтверджений. Також апелянт вказує, що дерево не мало ознак аварійності, звернень щодо його небезпечного стану не надходило, а матеріали справи не містять доказів протиправної поведінки підприємства чи його вини у заподіянні шкоди. У зв`язку з цим відповідач просить відхилити доводи відзиву, задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції.
01.06.2026 від ТОВ «ПЕРВУД УКРАЇНА» надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. В обґрунтування клопотання позивач зазначив, що з метою забезпечення принципів змагальності, рівності сторін та права на справедливий судовий розгляд справа потребує проведення судового засідання за участю учасників справи. У зв`язку з цим позивач просив здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою від 24.06.2026 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «ПЕРВУД УКРАЇНА» про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14.07.2025 внаслідок падіння аварійного дерева, що розташовувалося на прилеглій території за адресою: м.Луцьк, просп.Грушевського, буд. 5, було пошкоджено транспортні засоби “Renault Talisman” д.н.з. НОМЕР_1 та “Ford Fiesta”.
Власником транспортного засобу “Renault Talisman” д.н.з. НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 18.01.2023 є ТОВ «ПЕРВУД УКРАЇНА» (а.с.7).
Факт падіння дерева зафіксований оперативно-координаційним центром ГУ ДСНС України у Волинській області за зверненням фізичної особи щодо падіння дерева на два припарковані автомобілі згідно відповіді на адвокатський запит ГУ ДСНС у Волинській області від 17.07.2025 №48 01-3562/48 04 (а.с.26).
25.05.2025 ТОВ “ПЕРВУД УКРАЇНА” подало заяву про вчинення кримінального правопорушення до Луцького РУП ГУНП у Волинській області, в якій виклав обставини, що свідчать про службову недбалість посадових осіб, внаслідок якої падінням дерева пошкоджено автомобіль, власником якого є ТОВ “ПЕРВУД УКРАЇНА”.
На виконання ухвали Луцького міськрайонного суду від 06.08.2025 у справі №161/15364/25 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.194 КК України.
За результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у межах кримінального провадження (внесене до ЄРДР за № 12025030580002218 від 14.08.2025) висновком експерта № СЕ-19/103-25/12889-АВ від 24.10.2025 встановлена вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 205896,96 грн (двісті п`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень дев`яносто шість копійок) (а.с.9-22).
03.11.2025 ТОВ «ПЕРВУД УКРАЇНА» звернувся до Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради із заявою про виплату компенсації завданої шкоди (а.с. 41). Заява обґрунтована тим, що дерево було розташовано на землі комунальної власності і відповідно до частини 5 статті 28 Закону України “Про благоустрій населених пунктів” перебувало на балансовому обліку міської ради, а організація роботи щодо обліку та контролю за станом зелених насаджень покладається на Департамент ЖКГ Луцької міської ради.
У матеріалах справи міститься лист від 03 грудня 2025 року (вих. № 31.1-21/2229/2025) (а.с.42), в якому Департамент ЖКГ Луцької міської ради відмовив у задоволенні заяви про відшкодування завданої шкоди. Зазначено факт наявності 14.07.2025 жовтого рівня небезпечності відповідно до довідки Волинського обласного центру з гідрометеорології, а також те, що Департамент ЖКГ не є балансоутримувачем зелених насаджень на прибудинковій території будинку №5 на просп.Грушевського у м.Луцьк, а тому не може нести цивільно-правову відповідальність за їх утримання.
Водночас, відповідно до відповіді на адвокатський запит Департаменту ЖКГ Луцької міської ради від 23.07.2025 за вих.№31.1-9/1219/2025 (а.с.30) управителем прибудинкової території за адресою: м.Луцьк, просп.Грушевського, буд.5, де впало аварійне дерево, є ЖКП №3 на підставі Договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 4/68 від 20.01.2020.
Отже, внаслідок падіння дерева, що росло на прибудинковій території за адресою: м.Луцьк, просп.Грушевського, буд.5, було пошкоджено транспортний засіб, який належить ТОВ «ПЕРВУД УКРАЇНА». Згідно з висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи загальна вартість ремонтних робіт та необхідних матеріалів для відновлення автомобіля становить 205896,96 грн.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що між Житлово-комунальним підприємством №3 (далі - Управитель) та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: м.Луцьк, просп.Грушевського, буд.5 (далі - співвласник) укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 4/68 від 20.01.2020 (далі - Договір).
Відповідно до п.1 Договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №4/68 від 20.01.2020 Управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: м.Луцьк, просп.Грушевського, буд.5.
Згідно п.3 Договору, послуга з управління полягає у забезпечені управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території.
Відповідно до пункту 5 Договору, кожен із співвласників має право на відшкодування збитків, завданих його майну, внаслідок неналежного надання або ненадання послуги з управління.
Згідно з пунктом 8 Договору, управитель зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і цього договору; своєчасно проводити підготовку будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період; своєчасно та власним коштом проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням співвласниками послуги з управління.
Відповідно до пункту 19 Договору, управитель несе відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання умов цього договору; за шкоду, заподіяну спільному майну, права та законним інтересам співвласників внаслідок невиконання або неналежного виконання управителем своїх обов`язків; за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок невиконання або неналежного виконання ним своїх обов`язків.
У зв`язку з тим, що ЖКП №3 є матеріально відповідальною особою за падіння дерева на автомобіль позивача, у результаті чого майну останнього заподіяна майнова шкода у розмірі 205896,96 грн, яку ЖКП №3 не відшкодувало у добровільному порядку, ТОВ «ПЕРВУД УКРАЇНА» звернулося з позовом до суду.
Як вже зазначалось вище, Господарський суд Волинської області рішенням від 07.04.2026 у справі №903/39/26 позовні вимоги задоволив у повному обсязі.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Пунктом 8 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 та пункту 1 ч. 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно із частинами 1 та 2 статті 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану недоговірну (деліктну) шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка заподіяла шкоду. Отже, для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК необхідна наявність складу правопорушення, а саме:
а) неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії;
б) наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;
в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди;
г) вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Отже, при поданні позову про відшкодування заподіяної майнової шкоди, на позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.
Зі змісту частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, а саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Водночас, у пунктах 8.60, 8.65 постанови Верховного Суду від 26.03.2024 у справі №916/1577/19 зазначено, що за своєю суттю збитки є об`єктивним зменшенням будь яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником. Тлумачення змісту положень частини 2 статті 22 ЦК України, частини 2 статті 224, статті 225 ГК України свідчить про те, що фактичну вартість реальних збитків можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі.
В розумінні пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України реальними збитками є не лише втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, але й витрати, які особа мусить зробити в майбутньому для відновлення свого порушеного права. Викладене свідчить про неврахування судами викладеного в пункті 5.52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі №904/1448/20 висновку про те, що реальними збитками є витрати, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права.
У відповідності до постанови Верховного Суду від 14.11.2024 у справі №910/17582/23 протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а збитки наслідком такої протиправної поведінки.
Згідно постанови Верховного Суду від 24.09.2024 у справі № 910/147/22 причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.
Схожі правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 28.07.2022 у справі № 911/51/21, від 16.02.2023 у справі № 910/14588/21, від 25.05.2023 у справі № 910/17196/21, від 22.06.2023 у справі № 910/19444/21, від 25.01.2024 у справі № 910/899/23.
Предметом позову у цій справі є стягнення шкоди, заподіяної майну позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків із благоустрою населених пунктів.
Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, 14.07.2025 в м.Луцьк, просп.Грушевського, буд.5, внаслідок падіння аварійного дерева, що розташовувалося на прилеглій території, пошкоджено транспортні засоби “Renault Talisman” д.н.з. НОМЕР_1 та “Ford Fiesta”, що не заперечується відповідачем.
Крім цього, згідно з пунктом 15 протоколу засідання постійно діючої комісії з визначення стану зелених насаджень та їх відновної вартості на території Луцької міської територіальної громади №9 від 23.07.2025, дерево породи черемха 1 шт перебувало в незадовільному стані, під час негоди відбулося падіння дерева з частиною кореневої системи. Рішенням комісії підтверджується аварійне видалення одного дерева біля будинку №5 на просп.Грушевського в м.Луцьк у зв`язку з ліквідацією аварійної ситуації.
Вказані обставини підтверджуються Актом обстеження зелених насаджень від 15.07.2025, де зафіксовано незадовільний стан дерева, падіння якого 14.07.2025 відбулося на просп.Грушевського, 5.
Позивач вважає, що саме ЖКП № 3 є особою, відповідальною за стан зелених насаджень на зазначеній вище території.
Натомість відповідач заперечує проти зазначеної обставини та вказує, що він не є балансоутримувачем земельної ділянки чи зелених насаджень, на якій сталося падіння дерева, а тому відсутні правові підстави для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за завдану позивачу шкоду.
Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів».
Поняття благоустрою населених пунктів визначене у ч.1 ст.1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», відповідно до положень якого благоустрій - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також інших заходів, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів (п.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).
Пунктами 5, 9 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
До об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування, в тому числі вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки (п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).
Елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях (п.2 ч.1 ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).
Згідно з ч.1 ст.15 вказаного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.
Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи, організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; утримувати в належному стані закріплені за ними на умовах договору з балансоутримувачем об`єкти благоустрою (їх частини); відшкодовувати збитки та іншу шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України.
За приписами ч.4 ст.42 вказаного Закону шкода, завдана внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, підлягає компенсації, як правило, у повному обсязі.
Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №105 від 10.04.2006 затверджено Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України (надалі - Правила утримання).
Згідно з п. 2.1 вказаних Правил утримання балансоутримувач - це спеціально уповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства.
Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.
Відповідно до п.5.2 Правил утримання балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта.
Відповідно до пункту 5.5. Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.
Балансоутримувач зобов`язаний, зокрема, утримувати в належному санітарно-технічному стані об`єкт благоустрою (виконання заходів, затверджених місцевими органами самоврядування); проводити інвентаризацію та паспортизацію об`єктів благоустрою; брати участь у роботі комісій з обстеження зелених насаджень з метою їх знесення; готувати зведені звіти з питань об`єктів благоустрою (п. 6.2).
Відповідно до статті 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.
Таким чином, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.
Рішенням Луцької міської ради від 29.01.2025 №70/85 затверджено Правила благоустрою Луцької міської територіальної громади (надалі - Правила благоустрою).
Відповідно до пункту 3.10.3. Правила благоустрою юридичні особи, фізичні особи-підприємці та громадські формування на власних/наданих у користування та прилеглих (закріплених) територіях повинні самостійно або шляхом укладання договорів з спеціалізованими суб`єктами господарювання здійснювати увесь комплекс робіт, спрямованих на забезпечення та постійне підтримання чистоти і порядку, збереження зелених насаджень, управління відходами, зокрема: дотримання вимог утримання зелених насаджень згідно з розділом 4 цих Правил благоустрою.
За положеннями пункту 4.4. Правил благоустрою відповідальними за збереження зелених насаджень та належний догляд за ними є:
4.4.1. На об`єктах благоустрою державної/комунальної форми власності балансоутримувачі об`єктів благоустрою.
4.4.2. На територіях юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань та прилеглих (закріплених) до них територіях юридичні особи, фізичні особи-підприємці, громадські формування.
4.4.3. На прибудинкових територіях багатоквартирних житлових будинків та прилеглих до них територіях суб`єкти управління багатоквартирним будинком, зазначені в пункті 3.1.3 Правил благоустрою.
4.4.4. На присадибних ділянках та прилеглих до них територіях власники/ користувачі присадибних ділянок та/або домоволодінь.
4.4.5. На територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, та прилеглих до них територіях власники/користувачі цих територій.
4.4.6. На землях запасу комунальні підприємства громади, спеціалізовані на роботах з озеленення, за якими ці території закріплені в установленому порядку.
Відповідно до п.8 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2016 №1045, у разі, коли стан зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян чи майну громадян та/або юридичних осіб, видалення зелених насаджень здійснюється негайно з подальшим оформленням акта відповідно до пункту 4 цього Порядку.
Відповідно до підпункту 7 пункту а статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» в Україні до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Відповідно до п.9.1.1. Правил утримання під час проведення щорічних обстежень зелених насаджень потрібно виявляти аварійні дерева. Згідно з розділом 9 Правил утримання виробничий процес утримання об`єктів зеленого господарства включає, зокрема, догляд за деревами і чагарниками, видалення аварійних дерев, санітарне очищення території об`єкта благоустрою.
Аварійне дерево - це дерево, яке може становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди або перебуває у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі (п.9.1. Правил утримання).
Відповідно до розділу 12 Правил утримання з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюють їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Огляд проводять: балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки, а за даними обстежень складають відповідні акти.
Тобто, зелені насадження на прибудинковій території є елементами благоустрою. Управляюча компанія зобов`язана регулярно обстежувати дерева, виявляти аварійні насадження та вживати заходів для запобігання шкоді.
Як встановлено судом першої інстанції, між ЖКП №3 та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: м.Луцьк, просп. Президента Грушевського, буд. 5, укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №4/68 від 20.01.2020, відповідно до умов якого управитель зобов`язався надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, а співвласники - оплачувати таку послугу на умовах, визначених договором та чинним законодавством.
Згідно з пунктом 3 зазначеного договору послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання та задоволенні господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території.
Отже, умовами договору на відповідача покладено обов`язок щодо забезпечення належного утримання не лише спільного майна багатоквартирного будинку, а й прибудинкової території, що узгоджується з вимогами законодавства у сфері управління багатоквартирними будинками та благоустрою населених пунктів.
Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції доходить висновку, що саме ЖКП №3 є особою, яка відповідає за стан зелених насаджень на прилеглій території за адресою: м.Луцьк, просп.Грушевського, буд. 5.
З урахуванням викладеного господарський суд першої інстанції правомірно зазначив, що автомобіль позивача “Renault Talisman” д.н.з. НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень внаслідок падіння дерева з частиною кореневої системи дерева, як елемента об`єкта благоустрою, балансоутримувачем якого є ЖКП №3.
Посилання скаржника на відсутність у нього статусу балансоутримувача зелених насаджень не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання прибудинкової території, оскільки відповідач є управителем багатоквартирного будинку, а відповідно до положень Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України саме управитель є відповідальним суб`єктом який забезпечує її утримання та благоустрій.
Доводи апелянта про те, що утримання зелених насаджень не передбачене договором управління, є необґрунтованими, оскільки обов`язки управителя визначаються не лише договором, а й вимогами законодавства, які включають догляд за зеленими насадженнями.
При цьому відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що територія, на якій знаходилося дерево, не входить до прибудинкової території будинку, управління яким здійснює ЖКП № 3, або що обов`язки щодо її утримання покладені на іншу особу. Відтак наведені доводи апелянта не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин щодо наявності у відповідача обов`язку забезпечувати належне утримання відповідної території.
За наведених обставин колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що відсутність у нього статусу балансоутримувача зелених насаджень виключає його відповідальність за шкоду, заподіяну їх падінням.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо необґрунтованості доводів відповідача про відсутність ознак аварійності дерева.
ЖКП №3, як управитель відповідного будинку та прилеглої території, не проводило огляду дерева, не встановлювало причин падіння та не надало доказів щорічного обстеження зелених насаджень, як це передбачено пунктом 9.1.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України. Ненадання таких доказів свідчить про неналежне виконання відповідачем обов`язків щодо контролю за станом зелених насаджень.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість посилань ЖКП №3 на несприятливі погодні умови.
Сам по собі факт наявності поривчастого вітру, опадів чи інших несприятливих погодних явищ не свідчить про настання обставин непереборної сили та не є безумовною підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності.
Суд першої інстанції детально дослідив посилання відповідача щодо впливу погодних умов та дійшов вірного висновку про їх безпідставність з огляду на те, що це не є підставою для звільнення від відповідальності, оскільки відповідач не довів обставин падіння дерева виключно через вплив надзвичайних погодних умов, чого управитель, проявляючи розумну обачність та належний контроль, дійсно не міг передбачити і запобігти.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не була доведена відсутність своєї вини.
Судом першої інстанції враховано причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, який вбачається в тому, що відповідач, порушуючи Правила, не обстежив дерево і не виявив його аварійного стану. Саме це невиконання обов`язків призвело до небезпечного стану дерева і, як наслідок, до його падіння та заподіяння шкоди.
Водночас, колегія суддів зазначає, що протиправність поведінки ЖКП №3 у разі падіння дерева, що спричинило шкоду, полягає у невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків щодо утримання та догляду за зеленими насадженнями, а також щодо забезпечення безпеки на території, за яку воно відповідає.
Отже, внаслідок протиправної бездіяльності відповідача як суб`єкта, що здійснює управління багатоквартирним будинком та зобов`язаний забезпечувати належне утримання прибудинкової території за адресою: м.Луцьк, просп. Президента Грушевського, буд.5, позивачу завдано майнової шкоди, що полягає у пошкодженні транспортного засобу, а також у витратах на проведення його відновлювального ремонту.
З огляду на встановлені обставини та наведені вище мотиви, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування завданої позивачу майнової шкоди.
Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст.86 ГПК України).
Нормою ст.276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем було заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн, які рішенням Господарського суду Волинської області стягнуто з відповідача в повному обсязі.
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі не навів доводів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду в цій частині, а тому суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ч.1 ст.269 ГПК України, переглянув рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 8000 грн. Під час апеляційного провадження відповідач не подав заперечень щодо заявленого розміру таких витрат та не навів доводів про їх неспівмірність чи необґрунтованість.
Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За ч.ч.1,2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Так, у частині 3 статті 126 та частині 8 статті 129 ГПК України визначено особливості доказування розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду, незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №755/10947/17 (провадження № 14-435цс18)).
Основні підстави та принципи відшкодування витрат викладено у пунктах 7.1 -7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі №911/3312/21 (провадження №12-43гс22). Такі ж висновки сформульовані в пунктах 106-108, 146 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
Також, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду розглядав питання про витрати на оплату послуг адвоката у постанові від 02.02.2024 року у справі №910/9714/22 та постанові від 03.11.2023 року у справі №914/2355/21.
Колегія суддів враховує наведені висновки Великої Палати Верховного Суду та Об`єднаної палати Касаційного господарського суду.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу чи розподіл витрат судом (стаття 129 ГПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.(ч.3 ст.126 ГПК України).
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Факт надання позивачу професійної правничої допомоги під час розгляду справи підтверджується ордером на надання правничої допомоги серії АС №1139792 від 16.07.2025 (а.с.175) та додатком №4 від 01.05.2026 до договору про правову допомогу від 02.06.2025, укладеного між адвокатом Чабаном Русланом Леонідовичем та ТОВ «ПЕРВУД УКРАЇНА» (а.с.38).
Згідно вказаного додатку до договору, адвокат зобов`язується надати професійну правничу (правову) допомогу у спорі з ЖЕК №3 м. Луцьк про стягнення завданого збитку. Вартість професійної правничої допомоги становить 8000 (вісім тисяч) гривень. 8000,00 гривень оплачується протягом 3 днів з моменту підписання Договору.
01.05.2026 адвокатом Чабаном Русланом Леонідовичем виставлено рахунок на оплату на суму 8000,00 грн (а.с.179) за послуги професійної правничої допомоги у спорі з ЖЕК №3 м. Луцьк про стягнення завданого збитку через пошкодження автомобіля внаслідок падіння дерева.
04.05.2026 ТОВ «ПЕРВУД УКРАЇНА» сплачено адвокату Чабану Руслану Леонідовичу 8000,00 грн за професійну правничу допомогу згідно рахунку від 01.05.2026 без ПДВ.
Колегія суддів дійшла висновку, що адвокат надав, а клієнт прийняв професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню витрати ТОВ «ПЕРВУД УКРАЇНА» на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8000 грн.
Крім того, колегія суддів наголошує, що договором сторони передбачили фіксовану суму гонорару без деталізації витрати часу на послуги адвоката.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони, на підставі положень частини 4 статті 126 ГПК України, можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова Верховного Суду від 01.09.2021 у справі №910/13034/20).
У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Частиною 5 ст.126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 ГПК України).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5, 7 та 9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.11.2019 у справі №902/347/18 зауважила, що викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 правова позиція, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на правову допомогу, які належно підтверджені, має враховуватись при вирішенні усіх наступних спорів у подібних правовідносинах.
Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 13.03.2025 року по справі №275/150/22, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.
У даній справі, під час розгляду апеляційної скарги, відповідач не подав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, не навів доводів щодо їх неспівмірності та не спростував подані позивачем докази понесення відповідних витрат.
Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини справи, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вимога ТОВ «ПЕРВУД УКРАЇНА» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмір 8000 грн підставна та підлягає до задоволення.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 34, 86, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу відповідача Житлово-комунального підприємства №3 Виконавчого комітету Луцької міської ради на рішення Господарського суду Волинської області від 07.04.2026 у справі № 903/39/26 – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Волинської від 07.04.2026 у справі № 903/39/26 залишити без змін.
3. Стягнути з Житлово-комунального підприємства №3 Виконавчого комітету Луцької міської ради (43006, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 39, код ЄДРПОУ 30473452) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРВУД УКРАЇНА» (Волинська обл., м.Луцьк, просп.Президента Грушевського, буд.5, кв.11, код ЄДРПОУ 42890012) 8000,00 грн (вісім тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.
4. Надати місцевому господарському суду доручення про видачу відповідного наказу.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.
6. Матеріали справи №903/39/26 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повна постанова складена "30" червня 2026 р.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А. 

Суддя   Петухов М.Г. 

Суддя   Хабарова М.В.