Подільський районний суд міста Полтави 
Справа № 553/1405/20 
Провадження № 2/553/14/2026 

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

22.06.2026	м. Полтава	

Подільський районний суд міста Полтави у складі головуючого судді Фоміної Ю.В., за участю секретаря судового засідання Долгової М.М., Летюченко В.В., позивача за первісним позовом – відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представника позивача за первісним позовом – відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 – адвоката Литовченка Р.В., відповідача за первісним позовом – позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , представника відповідача за первісним позовом – позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 – адвоката Омелай Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження об`єднану цивільну справу №553/1405/20 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки і піклування Семенівського району Полтавської області, Служба у справах дітей Миргородської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки і піклування Семенівського району Полтавської області, Служба у справах дітей Миргородської міської ради, Служба у справах дітей Полтавської міської ради про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання із матір`ю, -
В С Т А Н О В И В :  
17.07.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа – Орган опіки і піклування Семенівського району Полтавської області про визначення місця проживання малолітніх дітей, в якому прохав визначити місце проживання малолітніх дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їх батьком, ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;
- стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, та стягнути судові витрати у справі.
Свої вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що  сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі народились діти : донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час звернення до суду з позовом дочка – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . У будинку, який належить на праві власності матері позивача за первісним позовом - ОСОБА_6 .. Син – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент подання первісного позову проживав у АДРЕСА_2 , з ОСОБА_7 , яка є матір`ю відповідача у справі. Позивач вказував про те, що є військовим пенсіонером, отримує пенсію, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, тому має можливість забезпечити повноцінне навчання та розвиток дітей та їх утримання. Згідно Акту № 365 обстеження житлово –побутових умов сім`ї від 06.07.2020 року, сім`я проживає в приватному будинку, в помешканні чисто, кімнати облаштовані для проживання, є в наявності продукти харчування. Присутня донька ОСОБА_8 поводила себе спокійно, доброзичливо, тобто за місцем фактичного проживання дитини на думку позивача створені належні умови для проживання. В свою чергу, відповідачка не має належних житлових умов для проживання дітей, проживає за різними адресами, залишаючи досить часто дітей зі сторонніми особами, не забезпечує належного утримання та виховання дітей, не займається їх розвитком, зловживає спиртними напоями, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей.
25.08.2020 року Ухвалою Подільського (Ленінського) районного суду міста Полтави прийнято до розгляду та відкрито провадженні у справі, розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Службу у справах дітей Миргородської міської ради.
21.09.2020 року відповідачем подано відзив на позов ОСОБА_1 , в якому прохала відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за безпідставністю та необгрунтованістю. У відзиві відповідачем зазначалось про те, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 31.07.2017 року шлюб з ОСОБА_1 розірвано. Відповідно до рішення суду, визначено, що після розірвання шлюбу діти залишаються проживати разом з матір`ю – ОСОБА_3 . Відповідно до рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради № 161 від 16.05.2020 року «Про визначення місця проживання дитини», місце проживання дитини», місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_9 , 2015 року народження, ОСОБА_5 , 2008 року народження визначено за ОСОБА_10 . Дане рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради № 161 від 16.05.2020 року «Про визначення місця проживання дитини», позивачем ОСОБА_1 не оскаржувалось.
Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23.09.2016 року позов ОСОБА_11 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей – задоволено. Рішення набрало законної сили.
Зважаючи на вказані вище обставини, відповідачем вказувалось про те, що у ОСОБА_1 відсутні правові підстави для звернення до суду з вказаним позовом. В обгрунтування своїх заперечень відповідачем наводились фактичні обставини справи. Так, 06.07.2020 року позивач насильно відібрав малолітню доньку ОСОБА_12 , 2015 року народження, із помешкання де дитина проживала разом з матір`ю та вітчимом ОСОБА_13 , та до цього часу останній переховує дитину у помешканні своєї матері у смт. Семенівка.
Відповідачкою зазначалось про те, що її житлово – побутові умови відповідають інтересам дитини. Так, у відповідності до Витягу з реєстру прав на нерухоме майно від 10.09.2020 року, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності 1/4 частина будинку, що у АДРЕСА_3 . ОСОБА_5 , сину сторін у справі належить на праві приватної власності 1/4 частина будинку за адресою АДРЕСА_3 . Відповідно до довідки КП «ЖЕО №2», ОСОБА_3 разом з дітьми постійно проживають у даному будинку. Таким чином, відповідачкою вказувалось про те, що вона має у власності житло та відповідно до актів обстеження за адресами проживання та реєстрації відповідачка з дітьми вона має належні умови, а тому викладені факти позивачем не грунтуються на об`єктивних доказах.
Відповідачем зазначалось про те, що твердження позивача про те, що ОСОБА_3 лікувалася в 5-му загально психіатричному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні ім. Мальцева, є неспроможними. Так, як відповідно до медичної довідки із Полтавського психіатричного диспансеру № 278284 від 22.06.2018 року ( термін дії до 22.06.2023 року), видана ОСОБА_3 : за результатами огляду «психіатричні протипоказання до роботи із харчовими продуктами не має. З огляду на вищевикладені обставини, відповідач прохала відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..
06.10.2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи Орган опіки та піклування Семенівського району Полтавської області, Служба у справах дітей Миргородської міської ради про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживанням разом із матір`ю, позов обґрунтовує тим, що рішенням виконавчого комітету Миргородської ради №161 від 16.05.2020 року визначено місце проживання дітей ОСОБА_9 , 2015 року народження, та ОСОБА_5 , 2008 року народження, з матір`ю ОСОБА_10 . 06.07.2020 року ОСОБА_1 насильно відібрав малолітню доньку ОСОБА_12 із помешкання, де дитина проживала із матір`ю та вітчимом ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 та переховує її за місцем проживання своєї матері: АДРЕСА_1 . Всі її звернення та прохання до батька дитини, повернути їй доньку ігноруються.
Просить суд зобов`язати ОСОБА_1 повернути доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання та реєстрації її та матері за адресою: АДРЕСА_3 .
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 05.11.2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання. 
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 23.11.2020 року ОСОБА_15 справу № 553/1405/20, провадження № 2/553/768/2020 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Семенівського району Полтавської області, Служба у справах дітей Миргородської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей та справу № 553/2101/20, провадження № 2/553/988/2020 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки і піклування Семенівського району Полтавської області, Служба у справах дітей Миргородської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтави ради про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання – об`єднано в одне провадження під № 2/553/768/2020 ( справа № 553/1405/20).

03.08.2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави (суддя Новак Ю.Д.) прийнято до провадження дану цивільну справу до розгляду. Визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження у справі.

04.08.2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави ( суддя Високих М.С.) прийнято дану справу до провадження, розпочато підготовче провадження у справі.

14.12.2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду з викликом учасників справи.

05.03.2025 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави ( суддя Фоміна Ю.В.) справу прийнято до розгляду, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом – відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 наполягав на задоволенні первісних позовних вимог та прохав визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки. Зазначав при цьому, що саме донька не бажає спілкуватися із матір`ю, при цьому мати не здатна забезпечити належні умови проживання та виховання для дитини, постійного місця проживання не має, зловживає спиртними напоями, лікувалася у психіатричній лікарні. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про зобов`язання ОСОБА_1 повернути доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попереднім місцем проживання разом із матір`ю просив відмовити.
Відповідач за первісним позовом – позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 первісний позов ОСОБА_1 не визнала в повному обсязі та прохала відмовити в його задоволенні, позовні вимоги за зустрічним позовом про зобов`язання ОСОБА_1 повернути доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попереднім місцем проживання разом із матір`ю, підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Зазначила, що її колишній чоловік без її згоди забрав доньку за своїм місцем мешкання та не надає їй можливості спілкуватися, бачитися з донькою, піклуватися про неї. З 2020 по 2023 роки вона систематично приїзжала за місцем мешкання ОСОБА_1 , щоб побачитися та поспілкуватися із донькою, але ОСОБА_1 їй перешкоджав, ховав дитину, налаштовує доньку проти неї. З народження та до 5 років саме вона опікувалася донькою, яка на той момент була дуже до неї привязана. Підтвердила в судовому засіданні ту обставину, що 18.02.2018 року вона потратила до психіатричної лікарні з приводу сильного стресу, викликаного складними конфліктиними стосунками з колишнім чоловіком ОСОБА_5 , але на даний час вона пройшла лікування та стан її здоров`я добрий. 
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору представники Органу опіки і піклування Семенівського району Полтавської області, Служби у справах дітей Миргородської міської ради, Служба у справах дітей Подільської районної у м. Полтаві радив судове засідання не з`явились, але надали на адресу суду заяви про проведення слухання справи у відсутність їх представників, при вирішенні спорів покладались на розсуду суду.
Вислухавши сторін у справі, думку дітей ОСОБА_16 та ОСОБА_17 висловлену у судовому засіданні, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 
Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_18 надав суду пояснення з обставин події, яка відбулася 06.07.2020 року, а саме зазначив, що в той момент донька позивача ОСОБА_8 перебувала в будинку за місцем реєстрації сторін без матері, із незнайомими йому чоловіком та жінкою. В будинку було брудно, дитина неохайна, коли дитина побачила батька, то добровільно пішла із ним. 
Допитана в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_1 (сестра позивача ОСОБА_1 ) надала суду пояснення з обставин події, яка відбулася 06.07.2020 року, а саме зазначила, що в той момент донька ОСОБА_8 перебувала в будинку за місцем реєстрації сторін без матері, із незнайомими їй чоловіком та жінкою. В будинку було брудно, вона бачила випивку та сигарети. Вигляд дитини був неохайний, коли дитина побачила батька, то добровільно пішла із ним. Батько залишив адресу, куди забирає дитину. Батьком створені для доньки всі необхідні умови для проживання та виховання дитини, стосунки із батьком добрі, вона навчається, має друзів, окрему кімнату, забезпечена всім необхідним, харчується добре. Коли дитина бачила маму, яка приїздила до неї, то убігала в кімнату, просила, щоб її не віддавали. Між батьками дитини склалися конфліктні відносини.
Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_19 надав суду пояснення про те, що бачив доньку сторін ОСОБА_12 приблизно 3 рази та висловив свою думку про те, що мати не дуже тепло ставилася до доньки, діти переважно проживали в м. Миргород у матері відповідачки ОСОБА_2 .
Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 запросив його коли хотів перевірити чи знаходиться його донька в будинку разом із матір`ю. При цьому ОСОБА_1 викликав поліцейських, оскільки його в будинок не пускали. Поліцейські зайшли в будинок, переконалися, що донька в будинку, але матері в той момент не було. В той день, ОСОБА_1 доньку з будинку не забрав. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 (рідна сестра відповідачки ОСОБА_2 ) в судовому засіданні пояснила, що відповідачка ОСОБА_2 не є особою, яка зловживає спиртними напоями, пояснила, що спиртні напої не вживає, також не може говорити, що вона погана мати, діти завжди були при неї, вона дбала про дітей. Після народження доньки, протягом року, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 проживали та виховували дітей разом. Після цього, ОСОБА_22 разом із донькою та сином переїхала у м. Миргород до мами. Стосунки між сторонами в сім`ї були складні, відбувалися неодноразово скандали. Донька до п`яти років виховувалася лише матір`ю. Після того, як батько дитини забрав доньку у матері, він не допускає мати та старшого сина до доньки. Із старшим сином ОСОБА_17 батько не спілкується, оскільки він обрав мати, а не його. Зазначає, що син боявся батька. 
Судом встановлено, сторони з 14.11.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського (Ленінського) районного суду міста Полтави від 31.07.2017 року (т.1 а.с.8). При цьому судовим рішенням місце мешкання дітей не визначалося, але в мотивувальній частині рішення зазначено про те, що між сторонами досягнута згода про те, що діти залишаються проживати з матір`ю ОСОБА_11 .
Від даного шлюбу у сторін народились діти: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( т.1 а.с.6, т.2 а.с.17).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Миргородським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно – Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_11 одружилась 15 серпня 2020 року, з ОСОБА_13 . Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище з ОСОБА_24 на ОСОБА_25 ( т.2 а.с.55). 
Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 31.07.2017 року, при вирішенні спору про розірвання шлюбу визначено у описовій його частині, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 малолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , будуть проживати з матір`ю – ОСОБА_3 .. Дане рішення суду набрало законної сили 11.08.2017 року ( т. 1 а.с.8).
Позивачем за первісним позовом - відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 вказувалось про те, що йому не було відомо, що при вирішенні спору про розірвання шлюбу у описовій частині рішення суду зазначено про місце проживання дітей, оскільки резолютивна частина рішення суду не містить вирішення питання з приводу місця проживання дітей та більше того, на момент вирішення вказаного спору сторонами не заявлялись вимоги про вирішення питання проживання їх спільних дітей.
З приводу викладених вище обставин, суд констатує, що рішення про розлучення між подружжям змінює сім`ю не тільки у фактичному, але і в юридичному сенсі, оскільки розлучення передбачає домовленість про батьківські обов`язки, які повинні бути урегульовані та закріплені відносини між батьком і дитиною. Однак, чинний сімейний закон не передбачає, що рішення суду обов`язково має містити висновки про місце проживання дитини після розлучення, таким чином, суд в мотивувальній частині рішення про розлучення лише зазначив про місце проживання дітей.
Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23.09.2016 року стягнуто з ОСОБА_1 , щомісячно аліменти на користь ОСОБА_11 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та неповнолітньої доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення повноліття дітей, починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 10.08.2016 року ( т.1 а.с.7).
Згідно постанови Головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Масич С.І. від 19.04.2017 року, виконавчий лист № 553/2871/16-ц виданий 07.11.2016 року Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 щомісячно аліменти на користь ОСОБА_11 на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення повноліття дітей, починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 10.08.2016 року, повернуто стягувачу – ОСОБА_11 (т.2 а.с.137).
Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.05.2024 року (справа №553/5752/22), яке набрало законної сили 20.01.2025 року, припинено з 06.07.2020 року стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23.09.2016 року у справі №553/2871/16-ц. 
Відповідно до висновку № 491/01-10 від 01.11.2017 року, складеного Виконавчим комітетом Миргородської міської ради Полтавської області, встановлено, що діти разом із матір`ю, бабусею та дідусем проживають в АДРЕСА_4 . Батько проживає за адресою: АДРЕСА_3 , але з дітьми хоче зустрічатися за місцем проживання бабусі ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до акту обстеження умов проживання за місцем проживання бабусі від 24.10.2017 року, умови проживання задовільні, відповідають санітарно – гігієнічним нормам, в будинку наявне газове опалення, водопостачання. Для дітей створені всі необхідні умови для повноцінного проживання: є окремі вмебльовані кімнати для дітей, одяг, комп`ютер. (том 2 а.с.136)
У даному висновку зазначено, що у ході бесіди з ОСОБА_11 , остання не заперечує проти спілкування колишнього чоловіка з дітьми. Батько дитини може брати сина до бабусі з ночівлею, але остання заперечувала проти того, щоб ОСОБА_1 брав доньку до бабусі, оскільки дитині 2 роки і вона має тісний психологічний зв`язок з матір`ю. Також зазначено, що часто в розмові із сином, він повідомляв, що не має бажання спілкуватися з батьком за межами міста Миргород та залишатися на ночівлю у бабусі по батьковій лінії.
Дане питання було уважно розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 26.10.2017 року, та було прийнято рішення про підтримання висновку служби у справах дітей. Виходячи з інтересів дітей, їх віку, позиції батьків щодо вирішення цього питання, враховуючи висновок служби у справах дітей Миргородської міської ради, встановлено днями побачень – ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , 26.06.2015 року, першу та третю суботу місяця на території м. Миргород у присутності матері, без ночівлі, враховуючи режим та розпорядок дня дитини. Встановлено днями побачень ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , першу та третю суботи місяця з можливою ночівлею за адресою проживання бабусі ОСОБА_6 , а саме: АДРЕСА_1 та з можливістю подальшого більш тривалого спілкування під час канікул і в святкові дні за домовленістю з батьками враховуючи при цьому стан здоров`я дітей, погодні умови чи інші обставини, які б могли завадити побаченню та спілкуванню батька з дітьми (т. 2 а.с. 136). 
Відповідно до висновку виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 16 травня 2018 року за № 188/01-10, щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 161 від 16.05.2018 року, відповідно до якого виходячи із інтересів дітей, їх віку, позиції батьків щодо вирішення цього питання, визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_3 , за її місцем проживання та зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати спілкуванню ОСОБА_1 з малолітніми ОСОБА_27 та ОСОБА_28 .
Зі змісту даного висновку встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_29 проживають разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , бабусею та дідусем в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_4 . Діти забезпечені всім необхідним для повноцінного життя та розвитку.
ОСОБА_1 проживає разом з своєю матір`ю ОСОБА_6 в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з актом обстеження умов проживання від 19.02.2018 року стан оселі задовільний, для проживання та виховання дітей створені належні умови.
У даному висновку встановлено, що під час інспектування родини ОСОБА_11 , малолітній ОСОБА_17 повідомив працівників служби у справах дітей, що хоче проживати з матір`ю. Відповідно до характеристики учня гімназії ім. Т. Г. Шевченка ОСОБА_5 , ОСОБА_11 цікавиться шкільним життям сина, постійно відвідує батьківські збори. Дитина забезпечена усім необхідним для навчання, до школи ОСОБА_17 ходить охайний. Батько ОСОБА_17 , ОСОБА_1 також цікавиться життям дитини, підтримує телефонний зв`язок із класним керівником ( т. 1 а.с.10,11).
Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звертався до Відділення поліції №2 Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області, а саме: 12.07.2019 року з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 відносно виховання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 та з приводу неналежного реагування та розгляд даної заяви останній неодноразово скаржився на дії працівників поліції ( т.2 а.с.21-29).
21.04.2018 року за заявою ОСОБА_1 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018170260000306 відомості про те, що 20.04.2018 року близько 12 години ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи у АДРЕСА_5 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, у ході сварки нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вигляді стронгуляційного сліду та забою грудної клітини зліва, відповідно до довідки Миргородської ЦРЛ № 1458 від 20.04.2018 року. Попередня правова кваліфікація ч.1 ст.125 КК Укураїни ( т.2 а.с.30).
06.07.2020 року батько ОСОБА_1 за відсутності матері забрав малолітню ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із помешкання за адресою місця реєстрації сторін: АДРЕСА_3 . З даного приводу ОСОБА_3 зверталась з заявами до Полтавського відділення поліції №2 та інших органів з метою пошуку допомоги в розшуку малолітньої дитини ОСОБА_4 та поверненню її додому до матері, неодноразово приїжджала за місцем мешкання ОСОБА_1 , щоб побачити доньку, але жодної зустрічі та спілкування із дитиною не відбулося. 
З даного приводу мати дитини вимушена була звертатися до поліції до органів опіки та піклування, на підтвердження чого, останньою було надано ряд письмових доказів, а саме: заяви до поліції про вчинення злочину ОСОБА_1 та зникнення доньки ОСОБА_9 , 2015 року народження, звернення ОСОБА_3 до Центру соціальної підтримки сімей та дітей Семенівської селищної ради щодо надання допомоги повернення доньки матері, звернення ОСОБА_30 до виконавчого комітету Семенівської селищної ради щодо надання допомоги повернення доньки матері; покази свідків, які перебували у помешканні за місцем «викрадення малолітньої - ОСОБА_16 , 2015 року народження, - ОСОБА_31 та ОСОБА_32 та їх заявами до поліції про нанесення їм тілесних ушкоджень ОСОБА_1 у день викрадення малолітньої доньки, довідки з медичних закладів №8636 відносно ОСОБА_33 , №м 8637 відносно ОСОБА_34 та заяву ОСОБА_3 до уповноваженого Верховної Ради ОСОБА_35 від ОСОБА_11 та відповідь за № Р-12253.3/20 від 21.07.2020 року ( т. 2 а.с.58, 59, 60, 61, 62, 63, 65, 66 -70).
В результаті створених конфліктних ситуацій під час намагання матері зустрітися із донькою неодноразово викликалась поліція обома батьками, що було підставою для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020175320000028, 14.08.2020 року, за заявою ОСОБА_1 відомостей про вчинення протиправних діянь ОСОБА_11 , які виразились у тому, що 13.08.2020 року, приблизно о 19 год. 15 хв. ОСОБА_11 перебуваючи біля господарства колишнього чоловіка ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок кидання невстановленого предмету нанесла останньому тілесні ушкодження, дії якої кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України ( т. 2 а.с.116), 17.09.2020 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1202017530000050, за заявою ОСОБА_2 , було внесено відомості відносно ОСОБА_1 , який 23.08.2020 року, приблизно о 12 год. 50 хв, перебуваючи на пляжі у м. Наріжжя Семенівського району Полтавської області, наніс тілесні ушкодження колишній дружині ОСОБА_2 , дії останнього кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України ( т.2 а.с. 186). Відповідно до відповіді Сектору поліцейської діяльності №1 Відділу поліції №1 Кременчуцького районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області від 10.08.2021 року за № 2115/115/115/05-2021, вбачається, що протягом 2021 року до сектору поліцейської діяльності №1 ВП №1 Кремечуцького РУП від ОСОБА_3 надійшло 47 повідомлень ( т.3 а.с.188 – 192).
З ІНФОРМАЦІЯ_7 донька сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає у м. Миргороді разом з матір`ю ОСОБА_3 , та на час ухвалення судового рішення досяг повноліття.
В ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 стверджувалось про те, що він був змушений піти на вимушений крок та забрати доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері, так як у відповідача ОСОБА_3 не має належних житлових умов для проживання дітей, остання проживає за різними адресами, залишала дітей досить часто з сторонніми особами, не забезпечує належного утримання та виховання дітей, не займається їх розвитком, зловживає спиртними напоями, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей.
З 06.07.2020 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не допускає матір до доньки ОСОБА_9 , яка проживає з останнім у АДРЕСА_1 , не дає матері можливості бачитися, спілкуватися з дитиною та опікуватися нею.
Суд констатує, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до частин першої, другої ст. 24 Конституції України не може бути привілеїв за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно з ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального та морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього кодексу.
Суд констатує, що фактично батько ОСОБА_1 без волі та згоди на те матері дитини ОСОБА_3 змінив місце проживання малолітньої дитини – ОСОБА_9 , 2015 року народження, позбавивши її у такий спосіб участі у вихованні та розвитку доньки та спілкуванні з матір`ю.
Відповідно до Акта № 365 від 06.07.2020 року обстеження матеріально – побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що на час відвідування сім`ї ОСОБА_36 встановлено, що сім`я проживає у приватному будинку, де є газо-водо-електропостачання. В помешканні чисто, кімнати облаштовані для проживання, є в наявності продукти харчування. На час обстеження в будинку перебувала дитина ОСОБА_29 , яка посміхалася, була позитивно налаштована, контактувала з батьком ( т. 2 а.с.18).
Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами у справі, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та син – ОСОБА_5 у рівних частинах володіють на праві приватної спільної часткової власності будинком АДРЕСА_3 де є зареєстрованими до цього часу, що в свою чергу спростовує твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності у ОСОБА_3 місця проживання та належних умов для проживання дітей. 
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будинок АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини, ОСОБА_11 у розмірі 1/4 – частини ( т. 2 а.с. 72-73).
Відповідно до Договору оренди квартири від 18 червня 2021 року, ОСОБА_2 проживала за адресою АДРЕСА_6 ( т.5 а.с.18-21)
Більше того, відповідно до договору купівлі – продажу від 23.01.2026 року, ОСОБА_2 придбала у власність квартиру АДРЕСА_7 ( т.6 а.с.143-145).
Відповідно до Витягу № 2316013400298 від 01.11.2023 року, ОСОБА_2 зареєстрована, як суб`єкт підприємницької діяльності ( т.5 а.с.14).
Відповідно до довідки № 2392 від 14.09.2020 року, у будинку АДРЕСА_8 зареєстровані: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_37 – ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( т. 2 а.с.147).
Згідно рішення Виконавчого комітету Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області від 26 серпня 2020 року, щодо розгляду заяви ОСОБА_11 , відповідно до якого рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_11 – батькам ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати свої дії, керуючись інтересами та потребами дитини, налагодити стосунки між собою для вирішення питань, пов`язаних із спільними дітьми. Крім того, ОСОБА_1 , батьку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , забезпечити ОСОБА_11 , матері дитини, безперешкодне спілкування з донькою, підтримання з нею стосунків та контактів. Рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_11 – батькам ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі відсутності взаєморозуміння з даного питання, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та вирішення питання по суті ( т. 2 а.с.64).
Рішення Виконавчого комітету Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області від 26 серпня 2020 року, сторонами не було реалізовано до цього часу, жодна з сторін у справі не зверталась до уповноважених органів та суду з приводу урегулювання та вирішення питання участі у вихованні та спілкуванні батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з спільними дітьми.
22.02.2021 року працівниками відділу Служби у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_5 , 2008 року народження, за адресою: АДРЕСА_2 . За результатами обстеження було складено Акт обстеження житловий умов, відповідно до якого встановлено, що хлопчик має окреме спальне місце, письмовий стіл, шафу для одягу, шкільне приладдя, одяг в достатній кількості. ОСОБА_2 та син займають 1 (одну) кімнату. Для кожного є окреме спальне місце. Крім цього, в кімнаті є ще розкладне крісло, сама кімната простора, є місце для навчання та відпочинку. Зі слів, ОСОБА_2 - косметичний ремонт в оселі було зроблено 6-7 років тому. На час обстеження в будинку тепло та прибрано. Для дитини є всі необхідні умови для проживання ( т.3 а.с.21).
19.07.2021 року Виконавчим комітетом Миргородської міської ради було складено черговий висновок про визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого вважали за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_3 за її місцем проживання. Щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважали, оскільки дівчинка вже тривалий час проживає в смт. Семенівка Кременчуцького району, розгляд даного питання не входить до повноважень виконавчого комітету Миргородської міської ради ( т.3 а.с.131-132).
30 березня 2021 року рішенням Виконавчого комітету Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області № 34, затверджено висновок органу опіки та піклування «Про визначення місця проживання малолітніх дітей». Даний висновок прийнято за заявою ОСОБА_1 та з урахуванням інтересів та віку малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дійте до кожного з них, вважали за доцільне визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , із встановлення графіку відвідувань та перебування дитини разом з матір`ю, в т.ч. спілкування з рідним братом, що виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, рекомендував вирішити мирним шляхом між обома батьками, або, у разі відсутності взаєморозуміння з даного питання, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та вирішення питання по суті. За доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_3 , із встановлення графіку відвідувань та перебування дитини разом з батьком, в т.ч. спілкування з рідною сестрою, що виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, рекомендував вирішити мирним шляхом між обома батьками, або, у разі відсутності взаєморозуміння з даного питання, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та вирішення питання по суті.
Відповідно до даного висновку рекомендовано батькам дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_3 здійснювати свої дії, керуючись інтересами та потребами дітей, враховуючи їх вік та психологічний стан, налагодити стосунки між собою для вирішення питань, пов`язаних з спільними дітьми ( т. 3 а.с.61-63). Дані рекомендації батьки проігнорували, спільної згоди щодо місця проживання та участі у вихованні доньки не дійшли, з огляду на сталі конфліктні відносини, які виникли через систематичне зіткнення особистих інтересів, відсутність конструктивної комунікації та глибокі розбіжності в цілях.
За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини.
Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).
У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - права батьків.
Будь-які спори між батьками, у які залучена дитина і які вирішуються органом опіки та піклування або судом, завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку і суперечать принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.
Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.
Відповідно до Акту № 451 обстеження матеріально – побутових умов сім`ї від 17.08.2020 року, ОСОБА_1 , в складі доньки - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за адресою АДРЕСА_9 відвідано без попередження В будинку чисто. У дитини власна кімната, є ліжко, чиста постіль та білизна, стіл, стілець, іграшки. Дитина забезпечена одягом та взуттям, є в наявності продукти харчування. Дитина при спілкуванні легко йшла на контакт , запропонувала погратися з м`ячем, була життєрадісна. Загрози життю та здоров`ю не виявлено. Батько належним чином виконує батьківські обов`язки ( т.2 а.с.98).
У Акті № 463 від 01.09.2020 року, про обстеження матеріально – побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , в складі доньки - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за адресою АДРЕСА_9 , встановлено, що батько дитини – ОСОБА_1 категорично відмовляється від зустрічі з ОСОБА_11 з донькою ОСОБА_28 . Зі слів батька , мати дитини поводить себе неадекватно і агресивно, що негативно впливає на психіку дитини, що проявляється в тому, що дівчинка погано спить вночі, кричить. ОСОБА_1 повідомлено про те, що він звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей ( т. 2 а.с.99).
У Акті № 475 від 25.09.2020 року, про обстеження матеріально – побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , в складі доньки - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за адресою АДРЕСА_9 , встановлено, що на час відвідування сім`ї ОСОБА_1 без попередження встановлено, що дитина ОСОБА_29 перебувала вдома з батьком та бабою. У будинку та кімнаті чисто, в наявності постільна білизна. Дитина забезпечена одягом та взуттям по сезону, має в достатній кількості іграшок, книг, інших речей, необхідних для повноцінного розвитку. В наявності продукти харчування та приготовлена їжа- сніданок для дитини ( т.2 а.с.100).
У Акті № 502 від 16.10.2020 року, про обстеження матеріально – побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , в складі доньки - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за адресою АДРЕСА_9 , встановлено, що на час відвідування сім`ї ОСОБА_1 встановлено, що донька ОСОБА_29 перебувала вдома з батьком та бабою. У будинку та і кімнаті дівчинки тепло, чисто. Анна гралася іграшками . ОСОБА_38 на контакт у спілкуванні з фахівцями, розповідала віршик. Є в наявності продукти харчування ( т. 2 а.с.101).
Відповідно до Акта оцінки потреб сім`ї/особи №117 від 21.08.2020 року складеного Центром соціальної підтримки сімей та дітей Семенівської селищної ради, складеного за місцем проживання АДРЕСА_1 , встановлено, що дитина ОСОБА_4 , забезпечена повноцінним харчуванням, продукти харчування є в достатній кількості . Дитина весела, активна, життєрадісна, іде на контакт з соціальним працівником. У даному Акті з поміж іншого зафіксовано, що дитина проживає разом з батьком – ОСОБА_1 , який заперечує надати можливість спілкуватися дитині з матір`ю, в зв`язку з тим, що з його слів, це нанесе дитині психологічну травму через поведінку матері, неадекватну зі слів батька дитини. За результатами оцінювання потреб з`ясовано, що СЖО – відсутні. Стан задоволення потреб дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовільний. Відповідно до даного висновку батько дитини – ОСОБА_1 здатний долати СЖО та забезпечувати потреби дитини – ОСОБА_9 ( т. 2 а.с.108-111).
Судом встановлено, що напружені відносини між сторонами розпочались, коли ОСОБА_39 , було 2,5 роки. Питання участі у вихованні дітей між сторонами потребувало залучення третіх осіб, а саме Органу опіки та піклування, якими складалось декілька висновків, які до цього часу залишились нереалізованими та без відповідного належного реагування з боку даних органів. Фактично у малолітньому віці у повних 5 років, місце проживання ОСОБА_9 було змінено батьком – ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось повних 10 років.
Відповідно до частини другої та третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батько проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Слід зазначити, що місцем проживання фізичної особи розуміється юридично оформлене місце, в якому індивідум має постійне і довготривале проживання. Говорячи про місце проживання з цивільного права, ми не говоримо про точну адресу, в якому перебуває людина, а про місці. З іншого боку, у випадку з дитиною його місце проживання прив`язано до місця проживання батьків. Місцем проживання дитини, яка перебуває на батьківському піклуванні, є місце проживання батьків або одного з батьків, який має право виключно на батьківські права або яким довірене здійснення батьківських прав.
Відповідно до консультативного висновку щодо психоемоційних особливостей розвитку дитини ОСОБА_4 , складеного 23.11.2020 року, практикуючим психологом, психотерапевтом УСП ОСОБА_40 , надана рекомендація психолога про те, що для подальшої психологічної безпеки дитини потрібно чітко визначити роль в родині та переглянути способи взаємодії між колишнім подружжям, оскільки нерозуміння ролей дорослих із найближчого сімейного оточення викликає тривогу і сприяє втраті відчуття безпеки дитини, що може мати негативні наслідки в її дорослому житті. Базова безпека дитини безпосередньо пов`язана з місцем та умовами її проживання, щоб дитині хотілося йти додому і вона знала, де її дім, в якому добре. Постійна зміна місця проживання дитини не рекомендована. Територія мами сприймається нею як небажана і небезпечна ( т.2 а.с.196 – 198).
В судовому засіданні 09.12.2025 року була з`ясована думка малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності психолога, яка виявила бажання проживати разом з батьком ОСОБА_1 , та зазначила, що вона проживає та навчається у смт Семенівка, має друзів, сталий побут. В судовому засіданні висловила позицію, що з мамою проживати не бажає, пояснюючи тим, що вона зла та постійно на неї кричить. 
В судовому засіданні 09.12.2025 року була з`ясована думка неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який пояснив, що після розлучення батьків, він залишився проживати із матерію, це було його рішення, мати йому дозволяла спілкуватися із батьком та ніколи не налаштовувала проти батька. Він самостійно обрав мати, оскільки батько погано ставився до матері, навіть під час її вагітності. Мати ставилася до нього та сестри добре. З батьком він не спілкується. Батько не дає бачитися та спілкуватися із сестрою. ОСОБА_41 він приїзжав в Семенівку, щоб побачити сестру, але батько його не пустив. Колись, щ до 2020 року він один раз був у батька в ОСОБА_42 , але нічого доброго про матір він там не чув. Більше до себе в гості батько його не запрошував. Батько його життям не цікавиться, будь-якої матеріальної допомоги не надає. З 2017 року він не має бажання спілкуватися із батьком, що викликано поганим ставленням батька до матері, також зазначив, що батько все що було можна продав із будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . За весь час, що сестра знаходиться у батька, він лише один раз спілкувався ізнею по телефону. Він має бажання спілкуватися та проводити час із сестрою. 
У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Результат аналізу наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли би будь-кого з батьків пріорітетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини суди повинні крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суду насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, її думку, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язку батьків діяти в її інтересах.
У постанові Верховного Суду від 14.02.2019 року у справі № 377/128/18 вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання та розвитку».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц, зроблено висновок, що «декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969 року та Закону № 1906 –IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, про те, що в усіх діях щодо дійте, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини ( стаття3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».
При вирішенні даного питання, суд приймає до уваги ту обставину, що дитина з п`ятирічного віку, тобто останні шість років проживає разом з батьком ОСОБА_1 , має сталий побут та середовище, емоційний зв`язок із матір`ю втрачений.
Таким чином, з огляду на фактичні обставини справи та враховуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд встановивши всі фактичні обставини справи, які мають суттєве значення, заслухавши думку дитини ОСОБА_9 , приходить до висновку про визначення її місця проживання з батьком ОСОБА_1 , оскільки за обставин даної справи та враховуючи, що дитина з п`ятирічного віку майже 6 років проживає разом з батьком, втрата емоційного контакту із матір`ю вимагає обережного підходу без різкої зміни звичного для дитини середовища налагоджувати родинний емоційний контакт з матір`ю, отже саме визначення місця мешкання доньки з батьком, буде відповідати якнайкращим інтересам саме дитини.
Слід звернути увагу на викладену Верховним Судом позицію, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення встановлення належних стосунків між дитиною та батьками, що є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, та є найбільш вразливою стороною під час будь – яких сімейних конфліктів ( справа № 188/1542/20).
При цьому, під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, суд заслухавши позицію малолітньої ОСОБА_9 , висловленої в присутності психолога, судом встановлено дійсний психоемоційний стан дитини, визначено, що зміна місця проживання, які в свою чергу як наслідок потягне за собою зміну оточення, середовища в якому зараз проживає дитина, що в свою чергу негативно вплине на психоемоційний стан дитини – ОСОБА_9 , зважаючи на весь комплекс факторів, які впливають на інтереси та розвиток дитини, та враховуючи думку дитини та її бажання проживати з батьком – ОСОБА_1 , та її прихильність до останнього, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_9 саме з батьком.
Суд констатує, що на час вирішення спору судом не встановлено обставин, які давали би підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю ОСОБА_3 буде мати позитивний вплив на дитину – ОСОБА_14 , ніж визначення місця проживання дитини з батьком. Мати дитини – ОСОБА_3 , яка безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.
Щодо вимог позивача за первісними позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина ОСОБА_43 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення аліментів на його утримання, суд зазначає наступне.
У ході розгляду справи судом встановлено, що на момент ухвалення рішення суду у справі ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , виповнилось 18 років, до 18 років син ОСОБА_17 проживав із матір`ю. 
Згідно зі статтею 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини особа має до досягнення нею повноліття (18 років). Після цього вона вважається дорослою самостійною особою.
Відповідно до статті 34 Цивільного кодексу України, у 18 років особа набуває повну цивільну дієздатність. Вона має право самостійно обирати місце свого проживання згідно зі статтею 29 Цивільного кодексу України.
Таким чином, батьки втрачають правові підстави вирішувати, з ким проживатиме особа, яка досягла 18 років.
Щодо позовних вимог за первісним позовом батька ОСОБА_1 про стягнення аліментів, слід зазначити наступне.
У відповідності до ст.ст. 180, 1814 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
В силу вимог статті 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до вимог частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Враховуючи вищенаведене, з урахуванням викладеного та вимог ст. ст. 180, 182 СК України, приймаючи до уваги ту обставину, що донька з 06.07.2020 року мешкає із батьком, а син весь час мешкав із матір`ю, виходячи з рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дати звернення до суду з 17 липня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн., оскільки позивач в силу вимог Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору щодо вимог про стягнення аліментів.
Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій сторін, які не змогли мирним шляхом, без порушень інтересів дітей, дійти спільної згоди щодо місця проживання малолітніх дітей, посприяти збереженню тісних сімейних відносин між ними, внаслідок чого діти відчули та пережили негативні емоції, які згодом можуть вплинути на їх майбутнє життя, суд, у відповідності до ч.9 ст.141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, які понесли сторони, залишає за кожною із сторін, без розподілу судових витрат шляхом стягнення з іншої сторони.
Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 142, 200, 223, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 19, 110, 112, 141, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В: 
Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки і піклування Семенівського району Полтавської області, Служба у справах дітей Миргородської міської радипро визначення місця проживання малолітніх дітей, – задовольнити частково.
Визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 17.07.2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_10 .
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки і піклування Семенівського району Полтавської області, Служба у справах дітей Миргородської міської ради, Служба у справах дітей Полтавської міської ради про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, - відмовити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.
Судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, які понесли сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , залишити за кожною із сторін. 
В порядку п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України допустити рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць до негайного виконання.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено та оголошено 22.06.2026 року о 13.00 год.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави  	Ю. В. Фоміна