П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/11955/25	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
07.05.2025 року;
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Єщенка О.В.
суддів – Градовського Ю.М.
– Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №73667128 від 11.04.2025 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що ГУПФУ належним чином повідомило виконавця про повне виконання рішення суду в добровільному порядку в межах своїх повноважень з доданням підтверджуючих документів. Висновки відповідача про невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин фактично ґрунтуються на не врахуванні представленої інформації щодо не можливості здійснити проведення соціальних виплат внаслідок недостатності відповідних фінансових ресурсів. При цьому, позивач зазначає, що виплата пенсії здійснюється ГУПФУ виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інші фінансові можливості, крім зазначених, для проведення нарахувань в ГУПФУ відсутні. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків з перевищенням бюджетних призначень є порушенням законодавства. Отже, часткове невиконання судового рішення допущено ГУПФУ з незалежних від нього причин і ці обставини у розумінні статей 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження» безумовно є поважними та виключають підстави для застосування штрафу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Проаналізувавши положення ст.ст. 18, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції виходив з того, що підставою для винесення постанови про накладення штрафу є невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк судового рішення немайнового характеру. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником, та які не залежали від його власного волевиявлення.
З огляду на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували виплату стягувачу заборгованості з пенсії, а саме лише нарахування такої заборгованості по пенсії не є належним доказом виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у державного виконавця були всі правові підстави для застосування до Управління відповідальності, передбаченої ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» та обставинам справи і помилково не враховано, що Управлінням виконано судове рішення, яке набрало законної сили, в межах своїх повноважень. Про ці обставини державному виконавцю було повідомлено у встановленому законом порядку та спосіб, із наданням підтверджуючих документів. Апелянт зауважує на тому, що не являється фінансовим розпорядником державних коштів для проведення фактичної виплати пенсії, а можливість реалізації таких дій виникне після надходження відповідних фінансових ресурсів. З огляду на те, що надані у справі докази підтверджують неможливість боржника вчинити більш широкий обсяг дій, направлених на виконання судового рішення, з незалежних від нього причин, накладення штрафу відбулось за необґрунтованих обставин, а тому у суду першої інстанції були всі правові підстави для задоволення адміністративного позову та скасування рішення відповідача.
Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи у визначений апеляційним судом строк не надійшли.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, судовим рішенням, яке набрало законної сили по справі №420/21684/23, зобов`язано ГУПФУ здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_1 із включенням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн, згідно постанови КМУ №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14.07.2021 року, починаючи з 01.09.2021 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
22.12.2023 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа, виданого у справі №420/21684/23, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №73667128.
Також, у цій постанові виконавець встановив боржникові (ГУПФУ) строк у десять робочих днів для виконання рішення суду.
У листі від 08.01.2024 №1500-0505-5/3744 ГУПФУ повідомило виконавця про перерахунок стягувачеві пенсії, з урахуванням попередньо виплаченої суми, та включення розрахованої суми доплати за період з 01.09.2021 по 31.01.2024 в облік в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації. Повідомило про те, що виплата заборгованості буде проведена після виділення відповідних коштів з Державного бюджету України.
Перевіривши повідомлені боржником обставини, виконавцем винесено постанову від 11.04.2025 ВП №73667128 про накладення на ГУПФУ штрафу у розмірі 5100 грн.
Підставою для винесення вказаної постанови виконавця стало не виконання вимог виконавчого документа.
Не погоджуючись із накладенням штрафу, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, ГУПФУ звернулось до суду із цим позовом.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Статтею 75 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Аналіз наведених правових норм показав, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження, складає сукупність дій, спрямованих на виконання рішень судів у строки, визначені Законом.
При цьому, з`ясування обставин, що свідчать про не виконання без поважних причин судового рішення, ініціює державного виконавця вжити заходів впливу на боржника, у томі числі шляхом накладення штрафу.
На думку колегії суддів, виключенням щодо не виконання рішення суду є наявність поважних причин, що об`єктивно перешкоджають боржнику вчинити дії у спосіб визначений судом, а отже доведеність цих обставин покладається на особу, яка має вчинити відповідні дії на виконання судового акту.
Як не заперечується учасниками справи, рішення суду, яке набрало законної сили, не є виконаним ГУПФУ у повному обсязі на момент прийняття оспорюваної за цим позовом постанови, а саме перераховані суми пенсії фактично не виплачено стягувачу.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що порядок та спосіб відновлення порушеного права стягувача чітко визначений у судовому рішенні, що набрало законної сили, а отже є обов`язковим до виконання ГУПФУ у повному обсязі.
У спірному ж випадку, ГУПФУ не надало доказів в підтвердження неможливості виконання рішення суду, чим не довело об`єктивність причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Поряд з цим, матеріали справи не містять відомостей та належних доказів щодо вчинення ГУПФУ належних дій, спрямованих на виконання рішення суду.
Враховуючи викладене, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
З огляду на наведене, висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 272, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко 

Судді: Ю.М. Градовський

В.О. Скрипченко