справа № 235/5703/24
провадження № 2/208/303/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 р.   м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського, Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді: Кузнєцової А.С., 
за участю секретаря судового засідання: Вікторовської О.І.,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Цимбалюк Сергій Сергійович, до Покровської міської ради Донецької області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:
На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій  ОСОБА_1 просить:
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме житловий будинок, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 площа 0,1га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1413200000:24:026:0046. Визнати за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом на самочинне будівництво, збудоване без дозвільних документів (прибудова в1-1, сарай 3-1).
Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач  ОСОБА_1 є братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складається із: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами: 1) житлового будинку під літ. А-1, усього (під забудовою-145 кв.м. під основною будівлею-68 кв.м, під господарськими, допоміжними будівлями і спорудами -77кв.м); 2) тамбур літ.а-1; 3) сарай літ. Б-1,Е-1,3-1; 4) літня кухня, прибудова літ. В-1; в1-1; 5) погріби літ. Пг1-1; 6) вбиральня літ. Д-1;7) ворота, огорожа -№2;№4; 2- земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площа 0,1 га., яка належала ОСОБА_3 (матері позивача), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та спадкоємцем став ОСОБА_2 , який спадщину прийняв, але не оформив свої спадкових справ, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН №079822, виданою головою Красноармійської міської ради 02 жовтня 2000 року на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради від 16 серпня 2000 року №439, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №03431. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1413200000:24:026:0046. згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої покровської державної нотаріальної контори (спадкова справа №37\2022), саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - є спадкоємцем вказаної ділянки свого брата ОСОБА_2 .
02.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту сумісного проживання однією родиною.
14.07.2021 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області винесено рішення по справі 235\3139\21 про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на момент смерті сотаннього.
Після цього позивач звернувся до державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори Донецької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак, як було встановлено із документів на спадкове майно у складі домоволодіння наявні самочинні прибудови, а саме прибудова в 1-1, 1996 року та сарай- 3-1, 1996 року збудовані без дозвільних документів та які викладені у технічному паспорті від 07 жовтня 2021. Отримати дублікат свідоцтва про право на спадщину не можливо, так як на підставі п.10 Положення про Державний нотаріальний архів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 18 травня 2009 року №870/5, п.15 Правил ведення нотаріального діловодства в зв`язку із закінченням строку зберігання документів в Першій красноармійській нотаріальній конторі, документи за 1977-2001 рр передані до Донецького обласного державного нотаріального архіву на зберігання, але нотаріальні документи, які прийняти на зберігання в архів, залишилися в архівосховищах в м. Донецьку, доступ до яких відсутній. Крім цього, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не знайдено інформації про реєстрацію вище зазначеного нерухомого майна. Враховуючи все це, нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Оскільки позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно у звичайному нотаріальному порядку, він звернувся до суду за визнанням права власності на спадкове майно.
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31.07.2024 року порушено справу за позовною заявою ОСОБА_1 , між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. 
Рішенням Вищої ради правосуддя № 74 від 29.08.2024 територіальна підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з 02.09.2024 визначено за Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.
16 грудня 2024 року в провадження судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Кузнєцової А.С. було передано вищезазначену цивільну справу.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Кам`янського, Дніпропетровської області Кузнєцової А.С прийнято справу до свого провадження. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. 
Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського від 23.06.2025 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду.
12.12.2025 року представником позивача – адвокатом Цимбалюком С.С. подано до суду клопотання про повернення справи до стадії підготовчого провадження та вирішення питання про заміну первісного відповідача на належного.
Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського від 23.12.2025 року було ухвалено зі стадії судового розгляду справи №235/5703/24 по суті повернутися до стадії підготовчого провадження. Замінити відповідача по цивільній справі № 235/5703/24 з Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області на належного – Покровську міську раду Донецької області.
06.01.2026 року представником відповідача було надано відзив на позов, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На обґрунтування посилався на те, що оскільки наявні прибудови (прибудова в1-1, сарай 3-1) є самочинно збудованими спадкодавцем і на них не виникало права власності у встановленому законом порядку, а тому таке право власності не могло перейти до його спадкоємця, яким у даному випадку є позивач. Посилався на постанову Верховного Суду від 28.04.2022 у справі №359/9695/17, де серед іншого зазначено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Також заперечував проти покладення на відповідача судового збору, оскільки в діях відповідача відсутні неправомірні чи незаконні дії, які б призвели до виникнення спору та нотаріальної.
09.01.2026 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив. Не погоджуючись з позицією відповідача зазначає, що у відзиві помилково зроблено посилання на норми ст. 376 ЦК України. Посилався на практику Верховного Суду, зокрема, постанову від 28.04.2020 у справі № 359/9695/17, в якій суд прямо зазначив, що: положення ст. 376 ЦК України застосовуються до особи, яка здійснила самочинне будівництво, і не можуть автоматично поширюватися на спадкоємців. У постанові від 22.09.2021 року у справі № 523/14567/19 Верховний Суд додатково підкреслив: наявність самочинних прибудов у складі домоволодіння не є безумовною підставою для відмови у визнанні права власності у порядку спадкування. Також у постанові від 10.11.2021 року у справі № 201/10455/18 ВС зазначив, що суди повинні з`ясовувати: чи порушуються права третіх осіб, чи існують публічні інтереси, які унеможливлюють визнання права, чи є судове визнання єдиним способом захисту. Адвокат підкреслив, що у даній справі жодних таких обставин не встановлено. Просив позовні вимоги задовольнити. Також просив стягнути судові витрати з відповідача.
19.01.2026 р. від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник повторно звернув увагу на неправомірність вимоги про покладення судового збору на відповідача, оскільки відповідач жодним чином не порушував права позивача та не перешкоджав йому в реалізації його прав.
Ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського від 05.03.2026 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Сторони в судове засідання не з`явилися. 
Позивач  ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 , про дату, час проведення судового засідання повідомлені належним чином відповідно до ст.ст.128,130 ЦПК України, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримано. 
Представник відповідача, який про дату, час проведення судового засідання повідомлені належним чином відповідно до ст.ст.128,130 ЦПК України, в судове засідання не з`явився. 
Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. 
З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. 
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації – АДРЕСА_2 (відомості підтверджено копією паспорт, довідки – а.с. 4-6). 
ОСОБА_1 є братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 39).
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер (підтверджено копією свідоцтва про смерть - а.с.7)
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.02.2024 р., ОСОБА_1 успадкував після смерті брата земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площа 0,1 га., яка належала ОСОБА_3 (мати позивача), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та спадкоємцем став ОСОБА_2 , який спадщину прийняв, але не оформив свої спадкових прав, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН №079822, виданою головою Красноармійської міської ради 02 жовтня 2000 року на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради від 16 серпня 2000 року №439, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №03431. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1413200000:24:026:0046, яка згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої покровської державної нотаріальної контори (а.с.8)
14.02.2024 року державний нотаріус Першої покровської державної нотаріальної контори Шиленко С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , надав відмову у видачі свідоцтва з посиланням на те, що, як було встановлено із документів на спадкове майно у складі домоволодіння наявні самочинні прибудови, а саме прибудова в 1-1, 1996 року та сарай- 3-1, 1996 року збудовані без дозвільних документів та які викладені у технічному паспорті від 07 жовтня 2021. Отримати дублікат свідоцтва про право на спадщину не можливо, так як на підставі п.10 Положення про Державний нотаріальний архів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 18 травня 2009 року №870/5, п.15 Правил ведення нотаріального діловодства в зв`язку із закінченням строку зберігання документів в Першій красноармійській нотаріальній конторі, документи за 1977-2001 рр. передані до Донецького обласного державного нотаріального архіву на зберігання, але нотаріальні документи, які прийняті на зберігання в архів, залишилися в архівосховищах в м. Донецьку, доступ до яких відсутній. Крім цього, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не знайдено інформації про реєстрацію вище зазначеного нерухомого майна. Враховуючи все це, нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.35-36).
Відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , об`єкт нерухомотсі складається з будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами: 1) житлового будинку під літ. А-1, усього (під забудовою-145 кв.м. під основною будівлею - 68 кв.м, під господарськими, допоміжними будівлями і спорудами -77 кв.м; 2) тамбур літ.а-1; 3) сарай літ. Б-1,Е-1,3-1; 4) літня кухня, прибудова літ. В-1; в1-1; 5) погріби літ. Пг1-1; 6) вбиральня літ. Д-1;7) ворота, огорожа -№2;№4, а також збудовані без дозвільних документів прибудова в1-1 та сарай 3-1 (а.с.110-116).
У розглядуваній справі предметом спору є визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок, до якого за життя спадкодавця були здійснені самочинні прибудови та спадкодавцем не було вирішено питання щодо їх узаконення.
Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
За життя ОСОБА_3 (мати Позивача) не скористалась наданим статтею 1234 ЦК України правом на залишення заповіту. 
Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Після смерті матері спадкоємцем став ОСОБА_2 , який спадщину прийняв, але не оформив свої спадкових справ.
Після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем першої черги за законом є його брат ОСОБА_1 .
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини.
Згідно відповіді державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори Шиленко С.В. від 02.08.2024 року № 492/01-16 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , була заведена спадкова справа №37/2022. З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.12.2022 року звернувся брат померлого ОСОБА_1 (а.с.73).
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. 
Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається в порядку встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового приживання в них. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Відповідно до ч.3, ч.5 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
За змістом ч.1 ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 4 та 6 постанови від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ (статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз`яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».
Згідно з п.7 цієї постанови Пленуму не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами: про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 травня 2021 року у справі №623/3999/18 (провадження №61-485св20) відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Тому суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту. Виходячи зі змісту статей 331, 375, 376, 380 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 376 ЦК України може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам. Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи звертався позивач до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними.
Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2019 року у справі №306/2140/17 (провадження №61-47454св18) звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.
Судом встановлено, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1413200000:24:026:0046, належала ОСОБА_3 (мати Позивача), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та спадкоємцем став ОСОБА_2 , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН №079822, виданою головою Красноармійської міської ради 02 жовтня 2000 року на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради від 16 серпня 2000 року №439, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №03431 (а.с.32)
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦКУ).
Оскільки до спадкоємців переходять всі права спадкодавця, то спадкоємці мають право звернутися до суду з заявою про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Але лише в тих випадках, коли відповідно до законодавства таке право мав спадкодавець.
Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно є суб`єктивним цивільним правом, яке переходить до спадкоємців у порядку спадкування.
Така позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24.10.2018 року в справі № 0541/3459/12.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.02.2024 р., ОСОБА_1 успадкував після смерті брата земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже позивач є власником земельної дiлянки на якiй розташованi вищевказанi прибудови, які є предметом спору, в розумiннi ч. 5 ст. 376 ЦК України позивач має право звертатись до суду для визнання права власності на вказанi об`єкти самочинного будiвництва, оскiльки iншого законного способу для вирішення цього питання законодавцем не передбачено, також вказанi об`єкти самочинного будiвництва не порушують права інших осiб, оскiльки скарг з даного приводу вiд сусiдiв на адресу позивача не надходило. 
З урахуванням вказаного, враховуючи надані позивачем документи, суд задовольняє вимоги  ОСОБА_1 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі на збудовані без дозвільних документів прибудову в1-1, сарай 3-1.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. 
Представником відповідача у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив надано обґрунтовані заперечення проти покладення витрат по сплаті судового збору на відповідача, враховуючи які суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.
На підставі ст. ст. 316 317, 321, 328, 334, 372, 392, 1216, 1218 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 263-265 ЦПК України, суд, - 
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Цимбалюк Сергій Сергійович, до Покровської міської ради Донецької області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково. 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме: будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1га. з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1413200000:24:026:0046, та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину 2-33, виданого 14.02.2024 року, що складається з житлового будинку: літ. А-1, тамбура: літ. а-1; сараю: літ. Б-1,Е-1; літньої кухні: літ. В-1; погрібу: літ. пг-1, пг 1-1; вбиральні: літ. Д-1; воріт, огорожі: - №2; №4, в тому числі, самочинно збудованих: прибудови літ. в1-1 та сараю літ. 3-1.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дата складання повного тексту рішення суду – 28.05.2026 року. 
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації – АДРЕСА_2 , 
- представник позивача: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса Хмельницька область, м. Хмельницький;
- відповідач: Покровська міська рада Донецької області, код ЄДРПОУ 04852933, адреса місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, пл. Незалежності, буд. 11.

Суддя  А.С. Кузнєцова