ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року
м. Київ

справа № 753/17455/20
провадження № 61-16137св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Ситнік О. М.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , відповідач -  ОСОБА_2 ,	

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Опалюк Сергій Валерійович, на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2024 року у складі судді Колесника О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року у складі колегії суддів Сушко Л. П., Болотова Є. В., Музичко С. Г., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 1 900 000,00 доларів США.
Позов мотивовано тим, що відповідно до умов укладеного між сторонами в усній формі договору позики ОСОБА_2 зобов`язалася повернути позивачу надані у позику кошти у розмірі 1 900 000,00 доларів США до 30 вересня 2020 року. 
На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачка у справі (позичальник) видала позивачу розписку, у якій зафіксовано умови позики та посвідчено факт отримання нею визначеної грошової суми.
Однак у встановлені договором строки відповідачка не повернула суму позики, в зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 1 900 000,00 доларів США, яку позивач і просив стягнути з відповідачки в перерахунку в національній грошовій одиниці України за курсом Національного банку України.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
Дарницький районний суд міста Києва заочним рішенням від 21 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задовольнив.
Стягнув у рахунок стягнення заборгованості за договором позики від 29 вересня 2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 900 000,00 доларів США, що станом на 21 лютого 2024 року за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 73 112 000,00 грн.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка умов договору позики у визначений строк не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1 900 000,00 доларів США.
При цьому суд першої інстанції відхилив твердження відповідачки щодо неукладення договору позики та написання розписки іншою особою, оскільки ухвалами Дарницького районного суду міста Києва за клопотаннями відповідачки було призначено комплексну судову технічну та почеркознавчу експертизи документів, однак ці експертизи не було проведено у зв`язку з ненаданням необхідних документів та несплатою ОСОБА_2 витрат на експертизи. 
Суд першої інстанції вважав, що ухилення відповідачки від проведення експертиз підтверджує факт укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в усній формі договору позики від 29 вересня 2020 року та написання позикодавцю розписки від 29 вересня 2020 року на підтвердження укладення договору позики та його умов.
У січні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2024 року.
Дарницький районний суд міста Києва ухвалою від 10 лютого 2025 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2024 року залишив без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах ОСОБА_2 , оскаржила його в апеляційному порядку.
Київський апеляційний суд постановою від 01 жовтня 2025 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2024 року залишив без змін.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що відповідачка не підтвердила свої заперечення щодо складання та підписання нею боргової розписки від 29 вересня 2020 року належними доказами, зокрема висновком почеркознавчої експертизи, отже, не спростувала доводів та обґрунтувань позивача.
Суд апеляційної інстанції також неодноразово роз`яснював право на заявлення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, однак відповідачка та її представник у суді апеляційної інстанції не заявляли клопотань про проведення судової почеркознавчої експертизи на спростування факту укладення вказаного договору позики. 
Таким чином, факту передання коштів за договором позики відповідачка не спростувала. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у грудні 2025 року, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Опалюк С. В., просить рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень відповідачка посилається на:
пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 388/1354/17-ц, від 16 травня 2019 року у справі № 442/158/18, від 14 грудня 2020 року у справі № 202/1650/19, від 19 травня 2021 року у справі № 752/21845/19, від 01 листопада 2023 року у справі № 761/20381/21;
пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме вказує, що справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).
Касаційну скаргу в частині порушення норм процесуального права мотивовано тим, що:
- місцевий суд:
не взяв до уваги, що подання відповідачкою відзиву унеможливлює ухвалення заочного рішення; 
помилково вважав, що відповідачка належним чином повідомлена про розгляд справи шляхом надсилання SMS-повідомлень, водночас щодо обрання такого способу повідомлення позивачка будь-яких заяв до суду не подавала; 
безпідставно відхилив клопотання відповідачки про участь y судових засіданнях y режимі відеоконференції, чим фактично усунув її від участі у справі, у зв`язку з чим вона не могла подати докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, надати свої пояснення та заперечення по суті позову; 
безпідставно залишив без розгляду зустрічний позов відповідачки через повторну неявку відповідачки та її представника, не урахувавши, що відповідачка перебувала під вартою у кримінальному провадженні № 12021100050002476;
розглянув справу за відсутності відповідачки та її представника; 
- апеляційний суд:
розглянув справу за відсутності відповідачки та її представника, оскільки 01 жовтня 2025 року відбувся розгляд справи в Київському апеляційному суді; представник відповідачки у зв`язку із оголошенням у місті Києві повітряної тривоги запізнився в судове засідання в межах п`яти хвилин, однак, незважаючи на те, що причини запізнення були об`єктивними, суд апеляційної інстанції розглянув справу без участі відповідачки та її представника; це перешкодило їй надати докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, надати свої пояснення та заперечення по суті позову; відповідачка мала підстави для звернення до суду з клопотанням про долучення нових доказів, зокрема доказів звернення до поліції з повідомленням про злочин, вчинений стосовно відповідачки на підставі статті 127 Кримінального кодексу України (Катування), у якому надано деталізовану та вичерпну інформацію про протиправні дії позивача, що мають ознаки катування, вчиненого з метою примушування відповідачки до вчинення дій поза її волею, та ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року у справі № 753/18655/25;
безпідставно відхилив клопотання відповідачки про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції.
Касаційну скаргу в частині порушення норм матеріального права мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:
не дослідили реальних намірів учасників спірного правочину, не встановили дійсну природу правовідносин;
не виклали висновків щодо оцінки оригіналу спірної боргової розписки та відповідності її форми вимогами законодавства; 
не надали оцінки доводам відповідачки щодо застосування позивачем стосовно неї насильства та примусу до вчинення правочину, пригнічення її волі; 
не перевірили обставин набуття коштів позивачем, тоді як простежується очевидна безгрошовість позики.
Доводи інших учасників справи
Відзивів на касаційну скаргу до Верховного Суду не надіслано.
Рух справи у суді касаційної інстанції
19 грудня 2025 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скаргаОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Опалюк С. В., на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року.
Верховний Суд ухвалою від 26 грудня 2025 року поновив ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Опалюк С. В., строк на касаційне оскарження, відкрив касаційне провадження та витребував матеріали справи. Відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Опалюк С. В., про зупинення дії оскаржуваних судових рішень.
У січні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.
На підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 30 березня 2026 року № 306/0/226-26 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 березня 2026 року справу призначено судді-доповідачеві Фаловській І. М., судді, які входять до складу колегії: Карпенко С. О., Мартєв С. Ю.
Верховний Суд 05 травня 2026 року направив запит до Київського апеляційного суду за вих. № 8937/0/222-26 про надання інформації.
08 та 14 травня 2026 року до Верховного Суду надійшла відповідь Київського апеляційного суду від 08 травня 2026 року № 06.2-01/777/2026 на вказаний запит.
Верховний Суд ухвалою від 27 травня 2026 року призначив справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Фактичні обставини справи, що встановили суди
29 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено в усній формі договір позики, згідно з яким позивач надав відповідачу позику в сумі 1 900 000,00 доларів США, які відповідачка зобов`язалася повернути до 30 вересня 2020 року. 
На підтвердження укладення наведеного договору позики та його умов позичальник у присутності свідка ОСОБА_4 видала позикодавцю боргову розписку від 29 вересня 2020 року.
Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції 26 червня 2025 року (вх. № 81788) до Київського апеляційного суду надійшов лист Державної установи «Київський слідчий ізолятор» від 24 червня 2025 року, до якого долучено заяву ОСОБА_2 .
У вказаній заяві ОСОБА_2 повідомила про те, що вона, перебуваючи в офісі на АДРЕСА_1 , під впливом шантажу написала розписку на суму 1 900 000,00 доларів США на користь ОСОБА_1 , яка не відповідає дійсності. Насправді вона йому нічого не винна. Розписка була написана нею примусово. Зазначала також, що її тримали в офісі 8 годин, погрожували зброєю, здійснювали насильницькі дії (викручування рук). Таким чином, ОСОБА_1 хотів змусити відповідачку переписати на нього всю її нерухомість і нерухомість її батьків. Зважаючи на ці погрози, відповідачка та її батьки змушені були віддати всі свої об`єкти в іпотеку. Після чого всі отримані кошти 05 жовтня 2020 року передано ОСОБА_1 та громадянину ОСОБА_5 (який разом із ОСОБА_1 вчиняв насильницькі дії стосовно ОСОБА_2 ).
Повідомила, що ОСОБА_1 було передано 25 000,00 доларів США та 30 000,00 євро, але той категорично відмовився надавати розписку про отримання коштів.
Повідомила, що ОСОБА_5 було передано 115 000,00 доларів США. Факт отримання розписок від ОСОБА_5 підтверджено. Щодо всіх об`єктів нерухомості наразі відкрито виконавчі провадження, а саме:
1) будинку за адресою: АДРЕСА_2 ;
2) квартири АДРЕСА_3 ;
3) квартири АДРЕСА_4 (т. 2, а. с. 216).
Починаючи з 10 січня 2024 року, ОСОБА_2 перебуває під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» відповідно до ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва у кримінальній справі № 756/14368/23.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У частині першій статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду відповідає не повною мірою.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова суду апеляційної інстанції відповідає не повністю, а викладені у касаційній скарзі доводи заявника є частково прийнятними з огляду на таке. 
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.
У пункті 1 статті 6 Конвенції гарантується «процесуальна» справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 06 липня 
2010 року у справі «Стар Кейт Епілекта Гевмата та інші проти Греції» («Star Cate Epilekta Gevmata and other v. Greece»), заява № 54111/07).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) враховує, що одним із елементів права на суд (крім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип «рівної зброї» («equality of arms»), згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне стосовно опонента. Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення ЄСПЛ від 27 жовтня 1993 року у справі «Домбо Бехеєр Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beher B. V. v. The Netherlands»), заява № 14448/88; від 23 жовтня 1996 року у справі «Анкерль проти Швейцарії» («Ankerl v. Switzerland»), заява № 17748/91)).
Право може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 березня 2000 року у справі «Дюлоранс проти Франції» («Dulaurans v. France»), заява № 34553/97; від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії» («Donadze v. Georgie»), заява № 74644/01)).
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 19 квітня 1994 року у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів» («Van De Hurk v. The Netherlands»), серія A, № 288)).
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.
Відповідно до статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення є однією із засад судочинства, яка застосовується
з дотриманням принципу верховенства права, змагальності сторін та свободи
в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, рівності всіх учасників перед законом і судом, розумності строків розгляду справи.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, та конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі і забезпечувати ефективне поновлення у правах за допомогою правосуддя, 
яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.
Реалізація конституційних прав на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження судового рішення здійснюється відповідно до процесуальних норм, зокрема ЦПК України. За змістом частини третьої статті 2 ЦПК України основними принципами цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін.
Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи
у визначеному цим Кодексом порядку (частина п`ята статті 4 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).
За змістом пунктів 2, 3 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи
в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених
статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи
у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу.
У пункті 1 частини другої статті 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. 
Відповідно до частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суд після відкриття судового засідання має надати оцінку усім відомим йому обставинам
і причинам неявки учасників справи, відтак вирішити питання щодо наявності підстав для відкладення розгляду справи з дотриманням балансу процесуальних гарантій розумності строків розгляду справи судом та забезпечення прав особи на судовий захист і участь у своїй справі, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, рівності всіх учасників перед законом і судом (постанови Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі № 757/45174/20-ц, провадження № 61-13218св22; від 17 січня 2024 року у справі № 2-2823/11, провадження № 61-6430св23).
У справі, що переглядається, судове засідання апеляційного суду, в якому було ухвалено оскаржувану постанову, було призначено на 01 жовтня 2025 року (т. 2, а. с. 243). 
Відповідно до розписки про місце, дату і час судового засідання, відкладеного на 01 жовтня 2025 року, адвокат ОСОБА_2 Трунов Ю. А. був особисто повідомлений 03 вересня 2025 року (т. 2, а. с. 244).
01 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, якою апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Ухвалюючи постанову, апеляційний суд указав, що в судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 01 жовтня 2025 року, сторони та їх адвокати не з`явились, повідомлялись про день та час розгляду справи належним чином.
У касаційній скарзі заявниця посилалася на порушення процесуальних норм, допущених, зокрема, і апеляційним судом, що, на думку відповідачки, призвело до ухвалення незаконного і несправедливого рішення. 
ОСОБА_2 вказувала, що її представник прибув у судове засідання 01 жовтня 2025 року до Київського апеляційного суду із запізненням, спричиненим оголошенням сигналу «Повітряна тривога» в місті Києві, водночас його не було допущено у судове засідання, а вона сама не могла бути присутньою в судовому засіданні, оскільки перебуває під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», і ця обставина була відома апеляційному суду.
Оцінюючи наведені вище доводи касаційної скарги, Верховний Суд ураховує, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
З початку повномасштабної військової агресії населені пункти України систематично зазнають ракетних ударів, а в прифронтових містах і селах - бомбардувань, артилерійських та мінометних обстрілів.
Оповіщення про загрозу або виникнення таких надзвичайних ситуацій здійснюється через системи оповіщення різних рівнів, електронні комунікаційні мережі загального користування тощо відповідно до статті 30 Кодексу цивільного захисту України, Положення про організацію оповіщення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій та організації зв`язку у сфері цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 
2017 року № 733, зокрема шляхом уривчастого звукового попереджувального сигналу «Увага всім» та трансляції відповідного повідомлення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайної ситуації (далі - сигнал «Повітряна тривога»).
Чинним законодавством України у сфері цивільного захисту передбачено чіткий алгоритм поведінки громадян та відповідні повноваження органів державної влади, місцевого самоврядування, керівників підприємств і організацій усіх форм власності у випадку виникнення надзвичайної ситуації. Шляхом відповідних оповіщень (сигналів і повідомлень) органи управління цивільного захисту доводять до мешканців населених пунктів інформацію про загрозу та виникнення надзвичайних ситуацій, повітряної тривоги, аварій, катастроф, епідемій, пожеж тощо. Після отримання таких оповіщень громадяни мають діяти відповідно до наданих інструкцій та правил цивільного захисту. Зокрема, припинити роботу та вжити необхідних заходів безпеки (рішення Ради суддів України від 05 серпня 
2022 року № 23).
Відповідно до наведених норм суди запровадили локальні заходи (план, порядок дій, розпорядження) щодо інформування про сигнал «Повітряна тривога» та реагування задля збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, зокрема для їх негайного переходу до укриття.
Отже, під час вирішення питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, в якій до початку або на початку судового засідання оголошено сигнал «Повітряна тривога», суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини, а обов`язком суду є сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, зокрема на участь у судовому розгляді, та враховувати те, що відсутній учасник справи не з`явився в судове засідання з об`єктивних і поважних причин, за відсутності клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Обставини оголошення сигналу «Повітряна тривога» у певному регіоні необхідно вважати загальновідомими, тобто такими, що не потребують доказування, а неявка у судове засідання учасників справи може бути спричинена такою надзвичайною ситуацією, яка об`єктивно унеможливлює завчасне подання клопотання про відкладення розгляду справи з цих причин (постанова Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 2-2823/11, провадження № 61-6434св23).
Згідно з офіційною статистикою повітряних тривог у місті Києві за даними інформаційно-комунікаційної системи «Київ Цифровий» Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повітряна тривога була оголошена 01 жовтня 2025 року, початок якої було оголошено о 07 год 20 хв, а сигнал «Відбій повітряної тривоги» - о 08 год 50 хв.
Судове засідання 01 жовтня 2025 року було призначено на 09 год 30 хв (т. 3, а. с. 1), однак фіксації судового процесу не здійснювалося з огляду на неявку всіх учасників справи та їх представників, протокол судового засідання не вівся, судове рішення не проголошувалося (т. 3, а. с. 1). 
З метою перевірки доводів касаційної скарги в частині того, що після оголошення відбою повітряної тривоги 01 жовтня 2025 року адвокат відповідачки прибув до Київського апеляційного суду, Верховний Суд 05 травня 2026 року направив запит до Київського апеляційного суду за вих. № 8937/0/222-26 щодо надання суду касаційної інстанції інформації про прибуття в судове засідання суду апеляційної інстанції 01 жовтня 2025 року представників відповідачки ОСОБА_2 , зокрема адвоката Трунова Ю. А.
На вказаний запит Київський апеляційний суд надав відповідь, що згідно із журналом реєстрації громадян 01 жовтня 2025 року в графі «Прізвище, ім`я, по батькові» міститься запис « Трунов Ю. А. », у графі «Примітки» зазначено «9:53». 
Отже, повітряна тривога була оголошена о 07 год 20 хв 01 жовтня 2025 року, тобто за 2 год 10 хв до призначеного часу, а відбій повітряної тривоги відбувся о 08 год 50 хв, попри цей факт через 40 хв після відбою повітряної тривоги секретар судового засідання склала довідку про те, що фіксування судового процесу не здійснюється з огляду на неявку всіх учасників справи та їх представників, судове рішення не проголошується (т. 3, а. с. 1).
У постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі № 369/16325/24 викладено висновки щодо необхідності встановлення обставин того, чи було надано учаснику справи (його представнику) об`єктивно достатньо часу для явки в судове засідання після відбою сигналу «Повітряна тривога».
Верховний Суд у цій справі за відсутності фіксування судового процесу у судовому засіданні апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року позбавлений можливості перевірити, чи надав суд апеляційної інстанції об`єктивно достатньо часу для явки в судове засідання учасників справи (їх представників), зокрема представника відповідачки, після відбою повітряної тривоги, враховуючи, що представник відповідачки адвокат Трунов Ю. А. прибув до апеляційного суду з незначним запізненням.
Матеріали справи та зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду не містять оцінки обставин і причин неявки у судове засідання представника відповідачки адвоката Трунова Ю. А. на предмет поважності, а саме можливості вчасного прибуття після відбою повітряної тривоги, та, відповідно, наявності / відсутності підстав для відкладення судового розгляду справи, зокрема за наявності у суду апеляційної інстанції достовірних відомостей про неможливість явки самої відповідачки ОСОБА_2 , яка, починаючи з 10 січня 2024 року, перебуває під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» відповідно до ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва у кримінальній справі № 756/14368/23.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги про неправомірність завершення апеляційного розгляду справи, оскільки апеляційний суд не впевнився у поважності причин неявки представника відповідачки, зокрема, чи мав той об`єктивно достатньо часу для явки в судове засідання після відбою повітряної тривоги.
Отже, Верховний Суд за встановлених обставин, незважаючи на належне повідомлення відповідачки (її представника) про дату, час і місце судового засідання, водночас, ураховуючи принципи справедливості, змагальності та рівності, погоджується з доводами касаційної скарги про те, що, розглядаючи справу під час повітряної тривоги або одразу після її закінчення без надання учасникам справи об`єктивно достатнього часу для явки в судове засідання, апеляційний суд має вирішити питання про відкладення розгляду справи, застосувавши відповідні процесуальні норми з урахуванням загальних засад цивільного судочинства, дотримання гарантій прав особи на участь у розгляді її справи, а також обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав.
ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона у справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь у ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи («Trudov v. Russia», № 43330/09, пункти 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Ураховуючи наведене, Верховний Суд виснує, що встановлені обставини обмеження права сторони відповідачки на участь в апеляційному перегляді цієї справи є достатньою підставою для скасування постанови Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року. Тому, зважаючи на межі касаційного перегляду, відповідно до статті 400 ЦПК України немає підстав для надання оцінки іншим доводам касаційної скарги.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, дотримання гарантій процесуальних прав її учасників, надати оцінку оскаржуваному рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів сторін та поданих на їх підтвердження доказів.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки розгляд справи не закінчено, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Опалюк Сергій Валерійович, задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді І. М. Фаловська
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
О. М. Ситнік