Справа № 758/3769/20 
Категорія 30 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2020 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі: 
головуючого - судді Ларіонової Н.М., 
при секретарі судового засідання Волошиній А.М., 

за участю: заявника ОСОБА_1 , 
представника заявника - адвоката Паніотова О.К., 
представника заінтересованої особи - адвоката Каращенко Ю.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду м.Києва в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

До Подільського районного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належними йому квартирами за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви зазначила, що заявник перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року. Від шлюбу сторони мають двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За період подружнього життя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 придбали у власність: 1) квартиру загальною площею 46,20 кв м, розташовай за адресою: АДРЕСА_2 , право власності зареєстровано за ОСОБА_2 , на даний час у вказаній квартирі проживає мати ОСОБА_2 ; 2) квартиру загальною площею 34,8 кв м, розташовай за адресою: АДРЕСА_3 , право власності зареєстровано за ОСОБА_1 ; 3) квартиру загальною площею 34,8 кв м, розташовай за адресою: АДРЕСА_4 , право власності зареєстровано за ОСОБА_1 . В зв`язку із складною морально-психологічною ситуацією, що склалась в родині в останній рік перед розлученням, весною 2019 року ОСОБА_1 переїхав в орендоване житло. Зазначає, що ОСОБА_1 переїхав не до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на яку в силу ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 Цивільного України, він має право спільної сумісної власності, а саме до орендованої, адже в тій квартирі проживає мати заінтересованої особи. Молодший син ОСОБА_4 залишився з матір`ю, а їх старший син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вже є повнолітнім і самостійно може визначатись де проживати, добровільно переїхав разом із батьком в орендовану квартиру. Разом з тим, починаючи з літа 2019 року (ще за півроку до розірвання шлюбу) ОСОБА_2 не дає ОСОБА_1 користуватись належним йому майном, а саме: квартирою та речами, що в ній зберігаються. 08.07.2019 ОСОБА_1 намагався потрапити до квартири, проте, замки були замінені, двері зачинені зсередини. ОСОБА_2 була вдома, проте категорично відмовилась їх відчинити. Більше того, вона викликала поліцію і повідомила їм, що ОСОБА_5 прибув, щоб "вчиняти насильство над нею і їх малолітньою дитиною". Після цього вона подавала численні звернення до органів Національної поліції України. 16.10.2019 ситуація повторилась, ОСОБА_1 намагався потрапити до свого будинку, а ОСОБА_2 його фізично не допускала, викликала поліцію. Ці факти підтверджуються, серед іншого, листом Подільського УП ГУНП у місті Києві від 19.11.2019 № У-3384/125/53/05-19, та доданою до нього Довідкою по матеріалах за зверненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Окрім звернень в Подільське УП ГУНП у м. Києві, ОСОБА_2 неодноразово подавала заяви і скарги до Голови Національної поліції України, Київської місцевої прокуратури № 7, Генеральної прокуратури України, в органи опіки і піклування. Окрім цього, 19.12.2019 ОСОБА_2 подала в Подільський районний суд м. Києва заяву про видачу обмежувального припису, якою просила суд, серед іншого, заборонити ОСОБА_1 з`являтися у себе дома. Рішеннями неодноразово було відмовлено в задоволення заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису. Через такий великий тиск ОСОБА_1 починаючи з липня 2019 р. лише тричі зміг потрапити до себе. Таким чином, дії ОСОБА_2 є домашнім економічним насильством. Вважає, що до ОСОБА_2 потрібно застосувати захід обмежувального припису.
Представником ОСОБА_6. подані заперечення на заяву про видачу обмежувального припису, в яких просила відмовити в задоволенні заяви, оскільки в провадженні суду перебуває справа про поділ майна подружжя.
Представник заявника - адвокат Паніотов О.К. у судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити.
Представник заінтересованої особи - адвокат Каращенко Ю.В., у судовому засіданні заперечила щодо задоволення заяви у повному обсязі. 
Згідно із положеннями ст. 350-5 ЦПК України, суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.
Справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.
Суд, заслухавши представника заявниці та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що заява підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Судом встановлено, що з 09 березня 2001 року сторони перебували у шлюбі зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Донецьк про що було складено актовий запис за № 109, який було розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києві від 20 лютого 2020 року (справа №758/6955/19). 
Від шлюбу сторони мають двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно довідки за зверненнями ОСОБА_6 №Ш-3214 від 30.10.2019 року, №11975 від 04.11.20419 р. та № 1-3262 від 05.11.2019 р. ДОП Подільського управління поліції ГУ НП в місті Києві порушень не виявлено.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з п. 11 ч. 2 ст. 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: рідні брати і сестри.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.
У справі, що розглядається, встановлено, що між сторонами існують неприязні відносини та спори щодо поділу майна подружжя, відшкодування моральної шкоди, усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення графіку спілкування з неповнолітньою донькою. 
Заявник вказує, що ОСОБА_2 застосовує до нього психологічне та економічне насильство, яке відбувається на постійній основі, при цьому, заявником не надано належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 психологічного та економічного насильства щодо нього, а самі лише твердження заявника про те, що вона чинить психологічне та економічне насильство суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи. Будь-яких даних про притягнення ОСОБА_2 до будь-якого виду юридичної відповідальності щодо вчинення домашнього насильства матеріали справи не містять.
Сам факт тривалого конфлікту між заявника та заінтересованою особою не підтверджує того, що ОСОБА_2 вчиняє щодо заявника психологічне та економічне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
У суді не доведено ризиків, які можуть настати у разі незастосування стосовно заінтересованої особи обмежувального припису. 
Оскільки заявником не надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 постійного та безперервного психологічного та економічного насильства у розумінні Закону, а судом не встановлено випадків психологічного та економічного насильства стосовно нього, а також ризиків настання насильства у майбутньому, тому у суду на даний час відсутні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.
З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 211, 258-268, 350-1 - 350-8, 352-355 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:

В заяві заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя 	Н. М. Ларіонова