ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/11009/25 пров. № А/857/8213/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р., 
суддів Кузьмича С. М., Мікули О.І.,

розглянувши в змішаній формі в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року в справі № 140/11009/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Волдінер Ф.А.,
час ухвалення рішення – 31 грудня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (далі - відповідач), в якому просила:
визнати протиправними дії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях щодо відмови у підготовці і наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (копії на мою адресу) довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року для перерахунку пенсії.;
зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення 01 січня 2023 року, згідно статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовими званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідний коефіцієнт та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для перерахунку пенсії.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці і наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 01 січня 2023 року для перерахунку пенсії.
Зобов`язано Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 01 січня 2023 року, згідно статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовими званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідний коефіцієнт та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач в подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що померлий чоловік позивачки, ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений зі служби у спеціальному званні «майор міліції» з посади «слідчий слідчого відділення Маневицького РВ УМВС України у Волинській області». РСЦ ГСЦ МВС, листом № 31/35/16/Д-4488/08-2025-4227-2025 від 19 вересня 2025 року відмовив Позивачу у видачі зазначеної довідки, оскільки дія Постанови №704 не поширюється на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліціонерів). Суд першої інстанції не врахував те, що відповідно до матеріалів пенсійної справи, Позивач служив в органах внутрішніх справ України та звільнений зі служби звільненний зі служби з посади «слідчий слідчого відділення Маневицького РВ УМВС України у Волинській області» у спеціальному званні «майор міліції» та не мав спеціального звання внутрішньої служби.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження позивачка отримала 27.05.2026 року, згідно з рекомендованим відправленням № R067176407562.
Також на виконання приписів КАС України, копія апеляційної скарги надіслана безпосередньо скаржником згідно з трек номера R430230011820 (вручено позивачці 03.02.2026).
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та отримує пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Позивач звернулась до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях із заявою, в якій просила скласти та подати Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області довідку про розмір грошового забезпечення позивача, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року.
Листом від 19.09.2025 позивача повідомлено про те, що на даний час немає підстав для видачі довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не виготовлення та ненадання Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення для обчислення та перерахунку основного розміру пенсії, починаючи з 01 лютого 2023 року, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд попередньої інстанції виходив з того, що з 29 січня 2020 року виникають підстави для розрахунку грошового забезпечення з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою №704 у відповідності до вимог статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ.
Через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», у осіб з числа військовослужбовців виникло право на перерахунок грошового забезпечення, а відтак і пенсії, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови №704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Однак колегія апеляційного суду зазначає про наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
Водночас, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
У статті 1, частині першій статті 2 Конституції України встановлено, що Україна проголошена суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію.
Відповідно до частини другої статті 3 Основного Закону України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Крім конституційних гарантій, право на соціальний захист в Україні ґрунтується також на міжнародних зобов`язаннях держави, зокрема на положеннях Європейської соціальної хартії (European Social Charter) (переглянутої), вчиненої у м. Страсбурзі 03 травня 1996 року та ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» (далі - Хартія).
Відповідно до пункту 3 статті 12 Хартії з метою забезпечення ефективного здійснення права на соціальне забезпечення Сторони зобов`язуються докладати зусиль для поступового підвищення системи соціального забезпечення на більш високий рівень.
Закон № 2262-ХІІ визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Правовою основою для реалізації гарантії перерахунку призначених пенсій у зв`язку зі збільшенням рівня грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу, є положення частини третьої статті 43 та статті 63 Закону № 2262-ХІІ.
Частиною третьою статті 43 Закону № 2262-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У разі, якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку (частина вісімнадцята статті 43 Закону № 2262-ХІІ).
Згідно із частинами першою та другою статті 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій (частина четверта статті 63 Закону № 2262-ХІІ).
Отже, Кабінету Міністрів України надано право встановлювати умови та порядок перерахунку пенсій, а також розміри складових грошового забезпечення для такого перерахунку.
Механізм проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ, визначений Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі - Порядок № 45), згідно із пунктом 1 якого пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 2 Порядку № 45 Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС, Службі судової охорони (далі - державні органи).
Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.
Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено Порядком № 45 (пункт 3 Порядку № 45).
Таким чином, підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, є збільшення рівня грошового забезпечення діючих військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ. Перерахунок пенсії здійснюється управліннями Пенсійного фонду після надходження від уповноваженого органу відповідної довідки та виключно з урахуванням тих складових грошового забезпечення, які вказані у такій довідці.
Так, 30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову КМУ № 704, яка, у відповідності до її назви, передбачає визначення умов, розмірів та порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.
Згідно з пунктом 1 постанови КМУ №704 затверджено тарифні сітки, схеми тарифних розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, зокрема для військовослужбовців Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також окремих категорій осіб рядового і начальницького складу, служба яких має спеціальний характер.
Пунктом 2 Постанови №704 визначено структуру грошового забезпечення, яка включає посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, винагороди, премії), а також одноразові додаткові виплати.
Ключовим для визначення механізму обчислення грошового забезпечення є пункт 4 Постанови КМУ №704, відповідно до якого розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення відповідної розрахункової величини на тарифні коефіцієнти, встановлені у додатках до цієї постанови.
Зазначений механізм деталізується у додатках до Постанови КМУ №704, якими, зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, а також схеми тарифних коефіцієнтів за військовими (спеціальними) званнями.
Аналіз змісту цих додатків свідчить про те, що вони охоплюють виключно посади та звання, притаманні військовій службі, а також передбачають систему тарифних розрядів, характерну саме для військових формувань і органів зі спеціальним статусом. Водночас зазначені додатки не містять посад чи спеціальних звань, характерних для органів внутрішніх справ або поліції.
Отже, системне тлумачення пунктів 1, 2, 4 Постанови КМУ №704 та її додатків дає підстави для висновку, що зазначена постанова встановлює правове регулювання грошового забезпечення чітко визначеного кола осіб, а саме військовослужбовців, а також осіб рядового і начальницького складу тих державних органів, служба в яких за своїм правовим змістом має військовий або спеціальний (службово-військовий) характер.
Зміст наведених норм свідчить, що законодавець пов`язує порядок та умови визначення грошового забезпечення з проходженням служби у відповідних військових формуваннях або в органах, служба в яких за своїм характером є військовою або прирівняною до такої.
При цьому характерною ознакою правового регулювання, встановленого Постановою КМУ №704, є застосування тарифної системи визначення розмірів грошового забезпечення, що ґрунтується на співвідношенні тарифних розрядів, коефіцієнтів та базових розрахункових величин, а також прив`язці до військових (спеціальних) звань і типових посад, визначених у відповідних додатках до цієї постанови.
Таким чином, зміст Постанови КМУ №704 свідчить, що її дія спрямована на врегулювання питань грошового забезпечення осіб, які перебувають у правовідносинах публічної служби саме військового або прирівняного до нього характеру, з урахуванням специфіки проходження такої служби, структури посад та системи військових (спеціальних) звань.
Водночас 29 грудня 2015 року набрав чинності Закон України від 23 грудня 2015 року №900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» (далі - Закон №900-VIII).
Цим Законом внесено зміни, зокрема, до статті 63 Закону №2262-ХІІ, яку доповнено положенням про те, що перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції) здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення та премій у розмірах, установлених законодавством для поліцейських.
Відповідно до абзацу другого розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для поліцейських.
Згідно зі статтею 102 Закону № 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських здійснюється на умовах та в порядку, визначених Законом №2262-ХІІ.
Таким чином, законодавець прямо встановив, що при перерахунку пенсій колишнім працівникам органів внутрішніх справ застосуванню підлягають показники грошового забезпечення, визначені для поліцейських.
На виконання зазначених законодавчих приписів Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», яка набрала чинності 02 грудня 2015 року.
Відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень), премій та одноразових додаткових виплат.
Пунктами 3- 5 Постанови КМУ №988 затверджено схеми посадових окладів і окладів за спеціальними званнями поліцейських, а також визначено перелік та розміри додаткових виплат, які формують структуру грошового забезпечення поліцейських.
При цьому, на відміну від Постанови КМУ №704, Постанова КМУ №988 не передбачає застосування тарифної сітки та механізму визначення окладів шляхом множення прожиткового мінімуму на тарифні коефіцієнти, а встановлює фіксовані розміри посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, а також надає керівникам органів поліції повноваження щодо визначення розмірів окремих додаткових виплат у межах бюджетних асигнувань.
Отже, системний аналіз наведених норм свідчить, що Постанова №988 встановлює спеціальне правове регулювання грошового забезпечення поліцейських, а також застосовується як база для перерахунку пенсій осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), прирівняних до поліцейських.
Сфера її дії визначається за суб`єктним складом та охоплює як осіб, які проходять службу в Національній поліції, так і колишніх працівників органів внутрішніх справ, щодо яких законодавством передбачено врахування грошового забезпечення поліцейських під час пенсійного забезпечення.
Відтак вирішальним для застосування положень цієї постанови є належність особи до категорії поліцейських або осіб, пенсійне забезпечення яких здійснюється за правилами, встановленими для поліцейських, що зумовлює використання відповідної моделі грошового забезпечення при визначенні складових пенсії.
Отже, узгоджене тлумачення положень постанов КМУ №704 та №988 свідчить про їх чітку диференціацію за суб`єктним складом та сферою правового регулювання.
Постанова КМУ №704 регламентує грошове забезпечення осіб, які проходять військову службу або службу, пов`язану з виконанням функцій, притаманних військовій службі, тоді як Постанова КМУ №988 визначає умови та складові грошового забезпечення поліцейських, а також осіб, пенсійне забезпечення яких здійснюється з урахуванням показників грошового забезпечення поліцейських.
Аналогічний підхід до розмежування сфер застосування зазначених постанов висловлений Верховним Судом у постанові від 13 листопада 2025 року у справі №160/3583/24, у якій наголошено, що системний аналіз цих нормативно-правових актів свідчить про відмінність їх правового регулювання за суб`єктним складом: положення Постанови КМУ №704 стосуються військовослужбовців, тоді як положення Постанови КМУ №988 - осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції) та поліцейських. Суд у цій справі вказав на різницю у правових механізмах формування грошового забезпечення, зазначивши, що Постанова КМУ №704 запроваджує тарифну систему визначення посадових окладів із застосуванням відповідних коефіцієнтів, тоді як Постанова КМУ №988 визначає складові грошового забезпечення поліцейських шляхом установлення фіксованих окладів та системи додаткових виплат.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що зазначені постанови регулюють різні категорії осіб залежно від виду служби, а їх застосування у спірних правовідносинах зумовлюється правовим статусом особи, щодо якої вирішується питання перерахунку пенсії. Вказані нормативно-правові акти не є взаємозамінними, оскільки встановлюють різні підходи до формування грошового забезпечення та поширюються на різні категорії осіб, визначені за критерієм виду служби.
Такий підхід підтримав Верховний Суд в постанові від 06 квітня 2026 року в справі № 460/8651/25.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд попередньої інстанції обмежився лише тим, що позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та отримує пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Колегія суддів наголошує, що встановлення фактичних обставин цієї справи, зокрема, стосовно місця проходження служби померлого годувальника, з якого він був звільнений зі служби, безпосередньо впливає на нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та вирішення цього спору з огляду на те, що складові грошового забезпечення, їх розміри та схема окладів за спеціальними званнями поліцейських та колишніх працівників органів внутрішніх справ України (за прирівняною посадою поліцейського) регулюються нормами Постанови № 988, яка визначає складові грошового забезпечення поліцейських, а не нормами Постанови № 704 (норми Постанови № 704 не поширюються на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції) та поліцейських).
Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 (померлий годувальник позивачки) проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений зі служби у спеціальному званні «майор міліції» з посади «слідчий слідчого відділення Маневицького РВ УМВС України у Волинській області». 
В матеріалах справи міститься довідка на ім`я ОСОБА_2 про розмір грошового забезпечення від 08 липня 2021 року за № 33/23-1114д, видану згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 станом на листопад 2019 року за прирівняною посадою поліцейського – «слідчий відділу поліції» та спеціальним званням «майор поліції». 
Отже померлий годувальник позивачки був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ (міліції), тобто не належав до категорії військовослужбовців. Відтак дія Постанови КМУ №704 не поширюється на позивачку з огляду на правовий статус померлого годувальника.
З огляду на наведене, до ситуації позивачки не є релевантними правові висновки Верховного Суду, висловлені в постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21.
Судовим розглядом не встановлено, що станом на 01 січня 2023 року за прирівняною посадою померлого годувальника позивачки - слідчий відділу поліції, відбулося зростання грошового забезпечення, оскільки посадовий оклад та оклад за військовим (спеціальним) званням останнього, не визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704, адже розраховуються згідно Постанови КМУ №988, яка визначає складові грошового забезпечення поліцейських шляхом установлення фіксованих окладів та системи додаткових виплат.
Відтак апеляційний суд констатує про непоширення на спірні правовідносини приписів Постанови № 704 в їх взаємозв`язку з положеннями Закону № 2262-XII та Закону Про державний бюджет України, з огляду на правовий статус суб`єктного складу учасників.
Іншими словами, норми Постанови № 704 не поширюються на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції) та поліцейських. Отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Однак зазначені обставини справи залишилися поза увагою суду першої інстанції, що призвело до прийняття помилкового рішення про задоволення позову.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст.308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року в справі № 140/11009/25 скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 10 червня 2026 року.