ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

29 червня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/277/26
Головуючий у першій інстанції – Топіха Р. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1324/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів Луговця О. А., Шитченко Н. В., 
учасники справи: 
позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг від 08.10.2018 у розмірі 86999,29 грн, станом на 03.11.2025.
В обґрунтування позову посилалось на те, що 08.10.2018 ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 08.10.2018, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначені документи, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.
Позивач вказував, що на підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 70000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Як зазначав позивач, Банк свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість.
За доводами позову, станом на 03.11.2025, за відповідачем по укладеному з АТ «Універсал Банк» договору про надання банківських послуг наявна заборгованість на загальну суму 86999,29 грн, у тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) – 86999,29 грн, заборгованість за пенею та комісією – 0 грн, заборгованість за порушення грошового зобов`язання – 0 грн.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.03.2026 позовні вимоги АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 08.10.2018 в розмірі 86 999,29 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Рішення суду обґрунтовано тим, що за укладеним кредитним договором АТ «Універсал Банк» надав відповідачці кредитні кошти в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконувала, обов`язкові щомісячні платежі в рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів своєчасно та у погодженому розмірі не вносила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), яка підлягає стягненню з відповідачки в повному обсязі.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.03.2026 в частині нарахування суми заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 29 737,22 грн.
Посилається на незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що позивачем надано довідку про розмір встановленого ліміту від 03.11.2025, за якою з 08.10.2018 й до моменту видачі її, відповідач користувався кредитними коштами та здійснювала їх повернення. Позичальнику нарахована виплат у сумі 188902,18 грн, але сума включає нараховані проценти в розмірі 57262,07 грн, а тому реально використані відповідачем кошти на власні потреби становлять 131640,11 грн. Враховуючи здійснення платежів на загальну суму 101902,89 грн, залишок непогашеної заборгованості становить 29737,22 грн, що є сумою заборгованості. 
Зазначає, що оскаржуване рішення містить внутрішні логічні суперечності, ним встановлено, що заборгованість за тілом кредиту складає 29737,22 грн, а стягнуто 86999,29 грн, що свідчить про вибірковий підхід до вирішення справи та повне ігнорування вимог ст. 265 ЦПК України «Про зміст рішення суду».
Вказує на те, що відповідачем надано детальний контррозрахунок заборгованості, яким враховано фактично отримані кошти та здійснені платежі, реальний залишок заборгованості за тілом кредиту становить 26737,22 грн, однак суд не надав йому оцінку, не вказав жодного мотиву відхилення .
Вважає, що підписана відповідачем анкета-заява від 08.10.2018 не містить визначення терміну «овердрафт», умов його виникнення, розмір відсоткової ставки за користування овердрафтом та погодження клієнта на автоматичне збільшення ліміту за рахунок овердрафту.
Звертає увагу суду на те, що з виписки про рух коштів по картці від 16.01.2026, сума 16999,29 грн є поверненням помилкового списання відсотків за перевищення кредитного ліміту, а не кредитними коштами, які відповідач отримала у вільне користування. Це нараховані банком відсотки та комісія, які перенесені банком до складу основного боргу (тіла).
Стверджує, що стягуючи 86999,29 грн не звернув увагу на те, що до основної суми боргу включено витрати на сплату судового збору за процесуальні дії банку, що порушує ст. 1054 ЦК України.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що «Monobank» – це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Онбординг – встановлення ділових відносин з клієнтом, починаючи з травня 2020 року відбувається, в тому числі дистанційно шляхом: верифікації клієнта очно на точці видачі; верифікації клієнта очно у відділенні банку; верифікації клієнта очно співробітником служби доставки банку у зручному для клієнта місці; верифікації клієнта очно кредитним агентом у точці; відеоверифікації працівником банку дистанційно; ДІЯ шерінг на точці дистанційно та селфі клієнта; спрощена процедура через бюро кредитних історій, селфі клієнта з паспортом. Пройшовши реєстрацію, одним з вищезазначених шляхів та надавши один із пакетів документів відповідач підписав анкету-заяву клієнта до договору про надання банківських послуг «Монобанк» шляхом застосування цифрового власноручного підпису. 
08.10.2018 ОСОБА_1 у мобільному додатку monobank | Universal Bank підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг.
Відповідач ОСОБА_1 повністю та беззастережно прийняла пропозицію банку та погодилася з тим, що Анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms, Тарифами, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates складають Договір про надання банківських послуг. Відповідач просила відкрити поточний рахунок в АТ «Універсал Банк» у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, визначену в мобільному додатку (а.с. 19). 
Також засвідчила генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватись нею для вчинення правочинів та платіжних операцій. Визнала, що УЕП є аналогом власноручного підпису.
Підписанням анкети-заяви відповідач підтвердила, що зобов`язується виконувати умови кредитування.
Згідно довідкою про наявність рахунку АТ «Універсал Банк» від 
03.11.2025 ОСОБА_1 відкрито рахунок НОМЕР_1 , тип рахунку Картка Чорна, активна до 06/30 (а.с. 17).
Відповідно до довідки про розмір встановленого ліміту за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 08.10.2018 за карткою НОМЕР_2 встановлено початковий ліміт у розмірі 1000,00 грн, який в подальшому неодноразово змінювався та станом на 03.11.2025 становив 70000,00 грн (а.с. 18).
Відповідно до паспорта споживчого кредиту Чорної картки monobank пільговий період за карткою встановлюється до 62 днів (діє з моменту виникнення заборгованості до кінця календарного місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, при умові її погашення в повному обсязі); пільгова відсоткова ставка 0,00001% річних; розмір обов`язкового щомісячного платежу за користування кредитними коштами 4% від заборгованості (не менше 100,00 грн, але не більше залишку заборгованості); базова відсоткова ставка 3,1% на місяць на залишок заборгованості; збільшена відсоткова ставка на місяць за карткою на суму загальної заборгованості 6,2% на місяць (нараховується у випадку наявності простроченої заборгованості) (а.с. 29-31).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 08.10.2018 №б/н та виписки про рух коштів по рахунку заборгованість ОСОБА_1 станом на 03.11.2025 становить 86 999,29 грн, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом. Із розрахунку також вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за наданим кредитом відповідач здійснила 19.01.2024 (а.с. 7-12, 14-16).
Згідно з поясненнями до виписи про рух коштів на рахунку заборгованість складається з використаного кредитного ліміту в сумі 70000,00 грн та суми овердрафту (мінусу по картці), що становить – 16999,29 грн (а.с. 13)
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у встановлений законом спосіб укладено кредитний договір та погоджено Умови обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису. 
Суд констатував, що за укладеним кредитним договором АТ «Універсал Банк» надав відповідачці кредитні кошти в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконувала, обов`язкові щомісячні платежі в рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів своєчасно та у погодженому розмірі не вносила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), яка підлягає стягненню з відповідачки в повному обсязі.
Однак з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд через їх невідповідність обставинам справи і, як наслідок, неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «Універсал Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).
Відповідно до ст. 12 Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 р. №675-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 675), якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону № 675 електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
У справі, яка переглядається, АТ «Універсал Банк» ініційовано спір про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг.
На підтвердження заявлених вимог позивач надав суду копію Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Universal Bank, затверджені протоколом правління №46 від 24.11.2021, що набули чинності з 27.11.2021, які не містять ні власноручного, ні електронного підпису ОСОБА_1 .
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Умови і правила обслуговування при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Universal Bank розуміла ОСОБА_1 ознайомлена та погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву. 
Умови і правила обслуговування при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Universal Bank у АТ «Універсал Банк», не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. 
Надані позивачем Умови і правила обслуговування при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Universal Bank, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. 
Крім того, Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Universal Bank, затверджені протоколом правління №46 від 24.11.2021, що набули чинності з 27.11.2021, тобто через три роки після підписання ОСОБА_1 . Анкети-заяви.
Отже, сама по собі підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і правил обслуговування при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Universal Bank, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки така Анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.
Звертаючись до суду з позовом Банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 86999,29 грн. Вимог про стягнення процентів за користування коштами позивач не пред`являв. 
Проте за даними виписки про рух коштів по картці відповідача № НОМЕР_3 , позивач списував з рахунку ОСОБА_1 відсотки в рахунок тіла кредиту, фактично збільшуючи його за рахунок відсотків.
Анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про розмір відсотків, їх види, умови та періоди їх нарахування тощо, при цьому із розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем при обрахунку заборгованості застосовано у різні періоди різні види процентної ставки (поточна, прострочена та відсотки за порушення грошового зобов`язання) у розмірі: 38,4%, 19,2 %, 37,2% (а.с. 7-12).
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.
Отже, оскільки ОСОБА_1 є споживачем послуг, саме на банк покладається обов`язок дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні правочину з певним обмеженням дії принципу свободи цивільного договору зі сторони кредитора.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами у встановлений законом спосіб укладено кредитний договір, в тому числі погоджено Умови обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису. 
Єдиним документом, з наданих позивачем до суду, який містить підпис відповідачки, є заява-анкета про надання банківських послуг від 08.10.2018, в якій взагалі не згадується про обов`язок відповідачки сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. 
Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості нарахування відповідачці процентів за користування кредитними коштами, які позивач вказав у розрахунку як складову заборгованості за тілом кредиту, останнім до суду не надано.
Аналізуючи залишок заборгованості відповідачки за кредитом, підтверджений випискою по рахунку ОСОБА_1 та самостійно визначений позивачем у розрахунку, колегія суддів констатує, що тіло кредиту було збільшено за рахунок списання відсотків, крім того відповідачем проводилось неодноразове погашення кредиту, яке також було віднесено на погашення відсотків.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписка з банківського рахунку є первинним документом, що підтверджує здійснені по банківському рахунку операції. Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки по картковим рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 22.11.2023 у справі № 619/1384/21, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18.
Таким чином, саме виписка по картковому рахунку є належним і допустимими доказом, що підтверджує виконання позивачем умов договору в частині встановлення відповідачу кредитного ліміту та користування позивачем кредитними коштами. 
У матеріалах справи наявні дві виписки про рух коштів по рахунку, надана позивачем за період з 08.10.2018 по 03.11.2025 і надана відповідачем за період з 01.01.2020 по 16.01.2026, позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором укладеним 08.10.2018, яка утворилась станом на 03.11.2025, тому апеляційний суд критично оцінює виписку про рух коштів по рахунку, надану відповідачем за період з 01.01.2020 по 16.01.2026, оскільки така виписка не охоплює період з моменту укладення кредитного договору 08.10.2018 до 31.12.2019, протягом якого виникли кредитні правовідносини між сторонами та здійснювалися операції, що впливають на формування розміру заборгованості.
Неповнота зазначеної виписки унеможливлює перевірку правильності відображення руху коштів, визначення початкового залишку заборгованості станом на 01.01.2020 та встановлення безперервності обліку операцій за кредитним договором.
Разом з тим виписка, надана позивачем за період з 08.10.2018 по 03.11.2025, охоплює весь період від виникнення кредитних правовідносин до дати визначення заборгованості, що дає можливість простежити повний рух коштів за рахунком та перевірити правильність здійсненого розрахунку.
Так, відповідно до виписки про рух коштів по картці ОСОБА_1 № НОМЕР_4 від 03.11.2025 за період з 08.10.2018 по 03.11.2025, сума витрат за період 188902,18 грн, сума зарахувань за період 101902,89 грн (а.с. 14-16).
Дослідивши надану відповідачем виписку про рух коштів по картці ОСОБА_1 за період з 08.10.2018 по 03.11.2025 апеляційним судом встановлено, що за спірний період в рахунок погашення відсотків банком списано 54 300,46 грн, які мають бути вирахувані із загальної суми заборгованості. 
Таким чином, за даними виписками про рух коштів по рахунку розмір заборгованості ОСОБА_1 складає 32698,83 грн (188902,18 грн (сума витрат) – 101902,89 грн (сума зарахувань) – 54300,46 грн (сума списаних відсотків)).
Виходячи з викладеного вище, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.03.2026 – скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ «Універсал Банк» шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 32698,83 грн.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється за результатом розгляду справи по суті позовних вимог.
При зверненні з позовною заявою до суду першої інстанції АТ «Універсал Банк» сплачено судовий збір за її подання у сумі 3 028,00 грн (а.с. 2).
У зв`язку з частковим задоволенням позову на 37,59% (32698,83 грн х 100% / 86999,29 грн) сума стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» складає 1 138,23 грн (3 028,00 грн х 37,59%). 
При звернення з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатила судовий збір за її подання у сумі 4 542 грн (а.с. 215).
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги на суму 32698,83 грн, що становить 57,10% (32698,83 грн х 100% / 57262,07 грн) з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 593,72 грн (4542,00 грн х 57,10%) судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції. 
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 19 березня 2026 року – скасувати. 
Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 08.10.2018 у сумі 32698,83 грн та 1 138,23 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 2 593,72 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 29.06.2026.
Головуючий Судді: