Справа № 496/2078/26
Провадження № 2/496/2684/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді – Пендюри Л.О.
за участю секретаря – Сурженко К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 17.12.2021 року у розмірі 40444 грн 60 к. та судові витрати по справі.
Свої вимоги мотивує тим, що 17.12.2021 року ОСОБА_1 подав до АТ «КБ «Глобус» Заяву-анкету на приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус», чим акцептовано пропозицію банку. Договір про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» є договором приєднання. У Заяві-анкеті позичальником зазначені персональні дані, погоджено умови кредитування та графік платежів заборгованості за споживчим кредитом: сума кредиту – 28327,00 грн; строк кредитування – 36 місяців з 17.12.2021 по 16.12.2024; пільговий період – 14 місяців з 17.12.2021 по 17.02.2023; комісія за управління кредитом – 2,90% в місяць; розмір процентної ставки – 0,00001% річних; схема повернення кредиту – ануїтет; реальна річна процентна ставка – 43,84% річних. Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредитні кошти. Проте відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 01.01.2026 року має заборгованість, яка становить 40444 грн 60 к., яка складається з наступного: 24015 грн – прострочена заборгованість по кредиту; 16429 грн 60 к. – прострочена заборгованість по процентам. Оскільки відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором, позивач просить стягнути її у судовому порядку.
Крім судового збору у розмірі 3328 грн позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 7500 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в прохальній частині позовної заяви просив справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач до судового засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій він зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме у розмірі тіла кредиту у розмірі 24015 грн. В частині позовних вимог щодо нарахованих процентів у розмірі 16429 грн 60 к. просив відмовити, так як зазначені проценти не передбачені кредитним договором, а комісія за управління кредитом підлягає списанню позивачем, так як такі послуги банк повинен надавати безкоштовно. Також відповідач просив зменшити витрати на правову допомогу, так як справа для банку не є складною та не потребує значних витрат. Відповідач в поданій заві просив судове засідання провести без його участі.
Приймаючи до уваги заяви представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В судовому засіданні встановлено, що 17.12.2021 року між АТ «КБ «Глобус» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, на підставі якого останній підписав Анкету-заяву №41625935 на приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» (а.с. 25-27).
Відповідно до Анкети-заяви №41625935 на приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування, встановлені основні умови кредитування: кредитний продукт – Epromo 14-36; цільове призначення – споживчий кредит; сума кредиту – 28327,00 грн; комісія за смс-інформування – 499,00 грн; розмір процентної ставки – 0,00001% річних, фіксована; комісія за управління кредитом, після пільгового періоду – 2,90%; строк – 36 міс. З 17.12.2021 по 16.12.2024; пільговий період – 14 міс. 17.12.2021 по 17.02.2023; реальна річна процентна ставка – 43,84%. 
Відповідачем 17.12.2021 року підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені основні умови кредитування та які відповідають умовам договору. Відповідно до паспорту споживчого кредиту дата надання інформації 17.12.2021 року (а.с. 27 зв.-28).
З виписки за договором по рахункам, відкритим на ім`я відповідача, за період з 17.12.2021 року по 01.01.2026 рік вбачається рух коштів, що підтверджує отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості (а.с. 49-53).
Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача перед Банком за Заявою-анкетою № 41625935 від 17.12.2021 року, станом на 01.01.2026 року становить 70869 грн 99 к., яка складається з наступного: 24015 грн – залишок на рахунку прострочки; 16429 грн 60 к. – залишок на рахунку комісії за управління кредитом (а.с. 44-48 зв.).
З метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивачем було направлено на адресу відповідача Вимогу щодо усунення порушень (а.с. 32).
Вказана вимога відповідачем не виконана та заборгованість не сплачена.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд дійшов наступного висновку.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 суд, формуючи практику, дійшов такого висновку: «проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
В позовній заяві представник позивача вказує, що станом на 01.01.2026 року, прострочена заборгованість позичальника за Договором по процентам становить 16429 грн 60 к. При цьому представник зазначає, що до загальних витрат позивача, зокрема комісії кредитодавця, відображаються у процентах, пов`язаних з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Аналізуючи вимоги законодавства в даній частині, слід дійти висновку, що законодавець розділяє поняття витрат за споживчим кредитом, окремо вирізняючи проценти, які відносяться до доходів кредитодавця та окремо вирізняючи комісії кредитодавця, які відносяться до безпосередніх витрат кредитодавця та які він бажає відтворити за рахунок позичальника. Тому зазначені нарахування, в тому числі і при визначенні вартості заборгованості, повинні зазначатися в окремих категоріях нарахувань та підтверджуватися належними доказами. 
Виходячи з Анкети-заяви № 41625935 від 17.12.2021 року на приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування (а.с. 25 зв.), розмір процентної ставки становить 0,00001% річних, процентна ставка фіксована. Згідно детального розрахунку заборгованості Анкети-заяви № 41625935 від 17.12.2021 року на приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування, в графі «Нараховані %% по залишку на основному», в підсумковому рядку зазначена в цифровому визначені як «0,00». Отже, слід дійти висновку щодо відсутності наявності заборгованості за процентами по кредитному договору. Наданий в позовній заяві розрахунок заборгованості по процентам протирічить наявним в матеріалах справи доказам та може бути підтвердженням наявності такої заборгованості та є безпідставним нарахуванням.
Між тим, судом критично оцінені доводи позивача щодо нарахування заборгованості по комісії за управління кредитом у розмірі 16429 грн 60 к. за Анкетою-заявою № 41625935 від 17.12.2021 року з огляду на наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/ припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).
Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.
Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що: «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за управління (обслуговування) кредитом може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладені оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту Анкети-заяви щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредитом після пільгового періоду, а також враховуючи не зазначення разовості чи періодичності сплати такої комісії, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У справі встановлено, що відповідно до Анкети-заяви № 41625935 від 17.12.2021 року на приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування комісія за управління кредитом нараховується у розмірі 2,90%. 
Суд звертає увагу, що в кредитному договорі (Анкеті-заяві та паспорту споживчого кредиту) не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з управлінням кредитом, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «КБ «Глобус» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні вказаного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин, суд вважає, що положення кредитного договору щодо обов`язку відповідача щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по комісії у розмірі 16429 грн 60 к. не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню прострочена заборгованість по кредиту у розмірі 24015 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України).
Щодо витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі жовтня статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу, суд зважає на таке.
Як убачається з матеріалів справи, 01.02.2024 року між АТ «Комерційний банк «Глобус» та адвокатом Рибитва О.А. укладено договір № 010725 про надання професійної правничої (правової) допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с. 38-39). 
З витягу акту приймання-передачі наданих послуг № 41625935 від 11.03.2026 року, адвокатом Рибитва О.А. надані такі послуги: ознайомлення з наданими клієнтом документів, надання консультації щодо вирішення даної справи, узгодження правової позиції – 1500 грн; складання позовної заяви про стягнення заборгованості, формування пакету документів та подача до суду позовної заяви з додатками – 6000 грн. Сума наданих послуг склала 7500 грн (а.с. 42). Факт отримання суми гонорару ОСОБА_2 у розмірі 7500 грн підтверджується платіжною інструкцією № 23582 від 11.03.2026 року (а.с. 43).
Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат АТ «Комерційний банк «Глобус» на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданою послугою); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Комерційний банк «Глобус» 3000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з наданої платіжної інструкції № 10 від 11.03.2026 року (а.с. 4), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 3328 грн 0 к., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 930 грн 09 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 24015 грн х 3328 грн/40444 грн 60 к.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».
Керуючись ст.ст. 207, 509, 525, 526, 536, 628, 634, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, Законом України «Про споживче кредитування», Закон України «Про захист прав споживачів», суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання комплексу послуг банківського обслуговування – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 24.03.1997 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» (код ЄДРПОУ 35591059, місцезнаходження: 04073, м. Київ, Куренівський провулок, буд. 19/5) заборгованість за договором про надання комплексу послуг банківського обслуговування № 41625935 від 17.12.2021 року яка становить 24015 грн та складається з простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 24015 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 24.03.1997 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» (код ЄДРПОУ 35591059, місцезнаходження: 04073, м. Київ, Куренівський провулок, буд. 19/5) судовий збір в розмірі 1976 грн 08 к. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 
В іншій частині позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» до ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.
Повний текст рішення складено 09.06.2026 року.

Суддя Л.О. Пендюра