ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/216/26 Справа № 175/14002/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Васюченко о.Г. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 червня 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою:  АДРЕСА_1 ,
про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду 04 серпня 2025 року о 20:52 год. біля буд.29 по вул.Парковій у м.Краматорську, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21043», номерні знаки НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме надто звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, яка не відповідає обстановці, неприродна блідість. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Водія відсторонено від керування транспортним засобом. Своїми діями водій порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.
Постановою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір 605,60 грн.
З таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана постанову він не отримував, у зв`язку з чим вважає порушеними свої процесуальні права. Зазначає, що про існування оскаржуваної постанови дізнався випадково із сайту «Опендатабот», а копія судового рішення, підписана суддею та завірена державною печаткою, йому не вручалась. Вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки суд не взяв до уваги, що до зупинки його транспортного засобу працівниками поліції він правил дорожнього руху не порушував. Вказує, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ним таких положень Правил дорожнього руху, які відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали б поліцейським право на законну зупинку транспортного засобу. У зв`язку із цим зазначає, що всі наступні вимоги працівників поліції він не був зобов`язаний виконувати, а складені щодо нього процесуальні документи не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також вказує, що судом першої інстанції не було враховано вимоги ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортного засобу ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння бо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735. Зазначає, що поліцейськими було порушено п. 10 розділу 2 Інструкції, оскільки ними не було складено акт огляду на стан сп`яніння у двох примірниках, один з яких мав бути вручений водію. Вказує, що такого примірника він не отримував, а також висловлює переконання, що у матеріалах справи такий акт відсутній. Посилається на те, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, а також висновки щодо результатів медичного огляду, складені з порушенням вимог Інструкції, є недійсними. Вказує, що у матеріалах справи відсутній акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу для доставки його на штраф-майданчик відповідно до вимог ст. 265-2 КУпАП, складений працівником патрульної поліції. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на вказані порушення, що потягло ухвалення незаконного рішення. Посилається на рішення ЄСПЛ у справі «Надточний проти України» від 15 травня 2008 року та зазначає, що провадження у справах про адміністративні правопорушення має кримінально-правовий характер. Також посилається на положення ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості, недопустимості обґрунтування обвинувачення доказами, одержаними незаконним шляхом, та необхідності тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь. Вважає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи, оскільки не є імперативним фактом доведеності вини та не відповідає стандарту доказування «поза розумним сумнівом». Зазначає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, не з`ясував усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, та дійшов передчасного висновку про наявність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, зазначає, що не вживає алкоголь або інші заборонені препарати та веде здоровий спосіб життя. Просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
ОСОБА_1 надіслав заяву від 10.05.2026 року якою просив розглянути справу за його відсутності. Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив розглянути справу без його присутності. На підставі викладено апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, зокрема відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, протокол про адміністративне правопорушення, направлення на огляд, рапорт, а також надані ОСОБА_1 копії висновків лікаря-нарколога, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова судді суду першої інстанції скасуванню із закриттям провадження у справі, за таких підстав.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
За змістом ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Постанова судді відповідно до ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на встановлених під час розгляду справи обставинах, підтверджених належними, допустимими та достатніми доказами.
Вказаних вимог суд першої інстанції повною мірою не дотримався.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив із того, що 04 серпня 2025 року о 20:52 год. біля буд.29 по вул.Парковій у м.Краматорську він керував транспортним засобом «ВАЗ 21043», номерні знаки НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме надто звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, яка не відповідає обстановці, неприродна блідість, та від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії АБА №094071 від 04.08.2025 року, направлення на огляд водія транспортного засобу, відеозапис, рапорт та інші матеріали справи.
Однак суд першої інстанції фактично лише перелічив наявні у справі докази, не надавши їм належної оцінки у розумінні ст. 252 КУпАП. У постанові не наведено мотивів, з яких кожен із зазначених доказів визнано належним, допустимим, достовірним та достатнім, не розкрито, які саме фактичні обставини підтверджує кожен доказ окремо та в сукупності з іншими доказами, а також не усунуто суперечності між змістом письмових матеріалів справи та обставинами, зафіксованими на відеозаписі.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, у цій справі відповідальність ОСОБА_1 пов`язується не з установленим фактом перебування його у стані наркотичного сп`яніння, а саме з відмовою від проходження огляду. Тому для висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення необхідним є належне підтвердження того, що після законної та зрозумілої вимоги поліцейського пройти огляд, за наявності реальної можливості його пройти, ОСОБА_1 чітко, однозначно та остаточно відмовився від такого огляду.
Згідно зі ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться у встановленому законом порядку. У разі незгоди особи на проведення огляду поліцейським або незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Згідно з п. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Дослідивши відеозапис, апеляційний суд встановив, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції приблизно о 20:53:00. При цьому на відеозаписі не зафіксовано, щоб працівники поліції повідомили водію конкретну причину зупинки транспортного засобу.
Матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 будь-якого порушення Правил дорожнього руху до моменту зупинки транспортного засобу.
У рапорті працівником поліції зазначено, що зупинка транспортного засобу відбулась на підставі п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», тобто у зв`язку з наявністю інформації, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або інформації, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення такого правопорушення.
Разом із тим у матеріалах справи відсутні конкретні відомості про те, яка саме інформація була у працівників поліції, з якого джерела вона отримана, у чому полягала можлива причетність ОСОБА_1 або транспортного засобу «ВАЗ 21043», номерні знаки НОМЕР_1 , до відповідного правопорушення, та чому ця інформація давала підстави для застосування саме п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення суд не вирішує як самостійний предмет спору питання про визнання дій працівників поліції щодо зупинення транспортного засобу протиправними. Такі вимоги можуть бути предметом окремого судового розгляду в порядку адміністративного судочинства або перевірки компетентними органами у разі звернення особи із відповідною заявою.
Разом із тим апеляційний суд у межах цього провадження перевіряє, чи свідчать наведені доводи про істотне порушення процедури, яке вплинуло або могло вплинути на допустимість, належність та достовірність доказів, покладених в основу висновку про винуватість особи.
У цьому контексті апеляційний суд бере до уваги надані ОСОБА_1 копії восьми висновків лікаря-нарколога, відповідно до яких огляди проводились 06.08.2025 о 21:55, 20.02.2025 о 20:10, 12.07.2025 о 00:14, 23.08.2025 о 21:15, 07.01.2025 о 23:31, 28.01.2025 о 01:45, 07.02.2025, 10.02.2025 о 21:40, та за результатами таких оглядів ознак сп`яніння у ОСОБА_1 не виявлено.
Саме по собі існування зазначених висновків не спростовує можливої відмови особи від проходження огляду у конкретній справі та не є самостійною підставою для закриття провадження. Водночас кількість таких оглядів, їх періодичність та однаковий результат мають значення для оцінки доводів ОСОБА_1 про неодноразове направлення його працівниками поліції до закладу охорони здоров`я та для перевірки об`єктивності оформлення матеріалів у цій конкретній справі.
Отже, обставини щодо попередніх неодноразових направлень ОСОБА_1 на огляд, результати яких не підтверджували перебування його у стані сп`яніння, а також відсутність у матеріалах справи конкретних даних щодо підстав зупинки транспортного засобу, не є самостійними та ізольованими підставами для закриття провадження. Вони мають значення у сукупності з подальшими діями працівників поліції під час вирішення питання про проходження ОСОБА_1 огляду у цій справі.
Апеляційний суд виходить із того, що наведені обставини з самого початку викликають обґрунтовані сумніви щодо достатності та об`єктивності підстав, з яких працівники поліції зупинили транспортний засіб, виявили ознаки сп`яніння та почали оформлення матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Однак вирішальним для цієї справи є не саме по собі питання правомірності зупинки, а те, що після подальшої згоди водія пройти огляд працівники поліції не забезпечили йому реальної можливості пройти такий огляд у встановленому законом порядку.
Саме у такому поєднанні зазначені обставини мають істотне значення: попередні неодноразові огляди без підтвердження сп`яніння та непідтверджені належними матеріалами підстави зупинки свідчать про необхідність особливо ретельної перевірки подальших дій працівників поліції, а їх невжиття заходів для проведення огляду після висловлення ОСОБА_1 згоди пройти його не дозволяє визнати доведеною його винуватість у відмові від огляду.
Щодо зазначених у протоколі ознак наркотичного сп`яніння апеляційний суд зазначає таке.
З відеозапису не вбачається підтвердження такої ознаки, як «поведінка, яка не відповідає обстановці». Поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі є спокійною та загалом відповідає обстановці та ситуації. Він висловлює обурення діями працівників поліції, які вважає незаконними, однак продовжує спілкування, відповідає на запитання та пояснює обставини події.
Інші ознаки, зазначені у протоколі, а саме надто звужені зіниці очей, які не реагують на світло, та неприродна блідість, апеляційний суд не має можливості об`єктивно перевірити за наданим відеозаписом. Водночас апеляційний суд враховує, що одна із зазначених працівником поліції ознак сп`яніння: поведінка, яка не відповідає обстановці, не знайшла свого підтвердження під час дослідження відеозапису. Така обставина викликає обґрунтовані сумніви щодо об`єктивності виявлення працівником поліції й інших ознак сп`яніння та щодо того, чи не були вони зазначені формально для подальшого висунення водію вимоги пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.
З відеозапису вбачається, що приблизно о 20:54:00 працівники поліції висунули ОСОБА_1 вимогу пройти огляд у медичному закладі. Спочатку він дійсно відмовлявся від проходження огляду, мотивуючи це тим, що працівники поліції його неодноразово зупиняють та направляють на огляди, за результатами яких стан сп`яніння не підтверджується, а після проходження огляду його не доставляють назад до транспортного засобу.
Крім того, ОСОБА_1 пояснював, що на той момент перевозив військовослужбовця, який мав зустріти дружину, що прибула до нього за місцем служби, не є місцевою та очікувала у темну пору доби. Апеляційний суд зазначає, що такі пояснення самі по собі не надавали водію права відмовитися від проходження огляду. Водночас вони мають значення для оцінки того, чи була первинна відмова ОСОБА_1 остаточним небажанням проходити огляд, чи була пов`язана з конкретними обставинами, які згодом відпали.
З відеозапису вбачається, що після повідомлення працівника поліції про те, що військовослужбовець уже викликав інший автомобіль і поїде до дружини, ОСОБА_1 приблизно о 21:04:00 одразу повідомив, що у такому випадку він згоден пройти огляд у медичному закладі. Проте працівники поліції не відреагували на згоду водія пройти огляд.
О 21:05:00 працівник поліції зазначив, що зараз на ОСОБА_1 буде складено протокол. Надалі ОСОБА_1 продовжував спілкування з працівниками поліції та повторно повідомляв про готовність пройти огляд, зокрема о 21:14:00, однак працівник поліції послався на те, що складання протоколу вже розпочато.
Таким чином, згода ОСОБА_1 пройти огляд була висловлена до фактичного початку оформлення адміністративних матеріалів, складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З моменту зупинки транспортного засобу до моменту висловлення такої згоди минуло близько дванадцяти хвилин.
Відповідно до ст. 266 КУпАП огляд у закладі охорони здоров`я має бути проведений не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Отже, у працівників поліції залишалося достатньо часу для забезпечення доставки ОСОБА_1 до медичного закладу та проведення огляду у встановленому законом порядку.
Посилання працівників поліції на те, що ОСОБА_1 до цього декілька разів відмовився від огляду, не може бути визнане належним обґрунтуванням відмови у забезпеченні огляду після висловлення ним згоди. Закон не містить положення про те, що після певної кількості відповідей водія про відмову він втрачає можливість погодитися на проходження огляду в межах часу, коли такий огляд ще може бути проведений відповідно до ст. 266 КУпАП, та до початку оформлення адміністративних матеріалів.
Працівники поліції, отримавши від ОСОБА_1 згоду пройти огляд до завершення оформлення матеріалів, повинні були забезпечити йому реальну можливість пройти такий огляд або належним чином зафіксувати об`єктивні обставини, які унеможливлювали його проведення. Матеріали справи таких обставин не містять.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що первинні висловлювання ОСОБА_1 про відмову від огляду не можуть бути оцінені ізольовано від подальшої зафіксованої на відеозаписі згоди пройти огляд, часу її висловлення, відсутності завершених процесуальних документів на цей момент та наявності достатнього часу для проведення огляду в медичному закладі.
У сукупності ці обставини не дають підстав для висновку, що ОСОБА_1 чітко, однозначно та остаточно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд наголошує, що у цій справі сумніви щодо об`єктивності дій працівників поліції виникають ще на початковому етапі, оскільки матеріали справи не містять конкретних даних щодо підстав зупинки транспортного засобу, а апелянтом надано докази неодноразового попереднього направлення його на огляди, які не підтверджували стану сп`яніння. Однак остаточного значення ці сумніви набувають саме у зв`язку з тим, що після згоди ОСОБА_1 пройти огляд працівники поліції не забезпечили проведення такого огляду, хоча мали для цього достатньо часу та правові підстави.
Тому у цій справі йдеться не лише про сумніви щодо підстав зупинки або суб`єктивності оцінки ознак сп`яніння, а про те, що ОСОБА_1 фактично не було забезпечено реальної можливості пройти огляд у медичному закладі після того, як він висловив згоду на його проходження. За таких умов висновок про винуватість особи у відмові від огляду не може ґрунтуватися лише на початкових висловлюваннях водія без урахування подальшої зміни його позиції та без оцінки дій працівників поліції після висловлення згоди пройти огляд.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не має наперед встановленої сили та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. У цій справі відомості протоколу щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду не підтверджуються сукупністю належних, допустимих і достатніх доказів, оскільки відеозапис свідчить про висловлення ним готовності пройти огляд до початку оформлення адміністративних матеріалів.
Наявність у матеріалах справи рапорту та направлення на огляд також не усуває зазначених сумнівів, оскільки ці документи не спростовують встановлених апеляційним судом обставин щодо згоди ОСОБА_1 пройти огляд та незабезпечення працівниками поліції реальної можливості його проходження.
Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини поширює стандарти та процедурні гарантії, встановлені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, якщо такі провадження за своєю суттю та характером стягнення мають кримінально-правовий характер.
У цій справі залишилися неподолані сумніви щодо наявності в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.
За сукупністю наведених обставин апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними, допустимими і достатніми доказами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана постанова судді скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя