ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
28.04.2026	Справа № 910/6488/25	

За позовом керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі
Харківської обласної ради (позивач 1);
Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної (військової) адміністрації (позивач 2);
Північно-східного офісу Держаудитслужби (позивач 3);
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" (відповідач 1);
Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна дитяча клінічна лікарня" (відповідач 2);
про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення 1 330 486,59 грн.
Суддя Мандриченко О. В.
Секретар судового засідання Григоренко С. В.
Представники:
Від прокуратури: Синюк І.А., прокурор відділу, посвідчення № 070531 від 01.03.2023;
Від позивача 1: не з`явилися;
Від позивача 2: не з`явилися;
Від позивача 3: не з`явилися;
Від відповідача 1: не з`явилися;
Від відповідача 2: не з`явилися.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом в інтересах держави в особі Харківської обласної ради, Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної (військової) адміністрації та Північно-східного офісу Держаудитслужби, в якому просить суд:
- визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 17.05.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 28/12/2023-Х-Е від 28.12.2023;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" на користь Харківської обласної ради кошти в сумі 1 330 486,59 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2025 позовну заяву керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.
02.06.2025 до суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 28.05.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 відкрито провадження у справі № 910/6488/25 та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, а підготовче засідання призначити на 08.07.2025.
11.06.2025 від Північно-східного офісу Держаудитслужби до господарського суду надійшли пояснення по суті спору.
18.06.2025 від Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної (військової) адміністрації до господарського суду надійшли пояснення по суті спору.
23.06.2025 Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради "Обласна дитяча клінічна лікарня" подало до господарського суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог.
24.06.2025 від Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області надійшла відповідь на відзив Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна дитяча клінічна лікарня".
25.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" подало до господарського суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог.
26.06.2025 Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області надійшла відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія".
16.09.2025 та 07.10.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" до господарського суду надійшли клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24, та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2025, вирішено зупинити провадження у справі № 910/6488/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24, та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду. Також вказаною ухвалою зобов`язано сторін повідомити суд про усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі. 
26.12.2025 до суду Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, у якому заявник повідомив, що Велика Палата Верховного Суду постановою від 21.11.2025 прийняла рішення у справі №920/19/24. Вказане рішення набрало законної сили, а 15.12.2025 забезпечено надання загального доступу в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 провадження у справі № 910/6488/25 поновлено, підготовче засідання призначено на 27.01.2026.
09.01.2026 від Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної (військової) адміністрації до господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.
22.01.2026 Харківська обласна рада подала до господарського суду клопотання про розгляд справи без участі її представників.
13.02.2026 від Північно-східного офісу Держаудитслужби до господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представників.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/6488/25 до судового розгляду по суті.
07.04.2026 від Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна дитяча клінічна лікарня" надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності його представника.
У судовому засіданні 28.04.2026 представник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. 
У судове засіданні 28.04.2026 сторони своїх представників не направили, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином.
Згідно з частинами 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Судом, враховано, що в силу вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.
Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.
З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представників сторін справи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
28.04.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 

ВСТАНОВИВ:

Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради "Обласна дитяча клінічна лікарня" (далі також - відповідач 2) оголошено про проведення процедури закупівлі електричної енергії в кількості 1 160 000 кВт/год на загальну суму 6 034 458,92 грн. Замовником розміщено на вказаному веб-порталі оголошення про проведення відкритих торгів за номером № UA-2023-11-29-009798-a. Строк поставки товару до 31.12.2024.
Згідно форми реєстру отриманих тендерних пропозицій по тендеру № UA-2023-11-29- 009798-a у проведені закупівлі прийняло участь Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" ( далі також - відповідач 1) з остаточною пропозицією 6 034 459,00 грн, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна група" з остаточною пропозицією 6 034 459,20 грн, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укргазтрейдинг" з остаточною пропозицією 6 333 600,00 грн, Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" з остаточною пропозицією 6 783 076,80 грн. 
За результатом проведення торгів переможцем вказаного аукціону обрано Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" з остаточною пропозицією 6 034 459,00 грн.
28.12.2023 між Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради "Обласна дитяча клінічна лікарня" (далі також - Споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" (далі також - Постачальник) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 28/12/2023-Х-Е (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого цей договір укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням порядку та умов, встановлених Законом України «Про публічні закупівлі» та іншими законодавчими актами, що регулює відносини у сфері публічних закупівель. Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії, як товарної продукції Споживачу Постачальником електричної енергії та укладається сторонами, за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає платне придбання товару (надання послуг).
Відповідно до п. 2.1., 2.2., 2.3. договору, за цим договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Предмет закупівлі (найменування товару) - ДК 021:2015 код 09310000-5 - Електрична енергія (Електрична енергія). Обсяг закупівлі електричної енергії, за цим договором становить 1 160 000 кВт/год.
Згідно з п. 3.2. договору, місце поставки товару - відповідно ЕІС кодам точок комерційного обліку, визначеним у договорі про надання послуг з розподілу, укладеним між оператором системи розподілу та Споживачем. 
Адреса та ЕІС коди точок комерційного обліку наведені у Додатку № 1 до цього Договору (м. Харків, вул. Озерянська. буд. 5, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 337 А).
Як передбачено п. 5.1. договору, розрахунки з Постачальником за електричну енергію здійснюються за ціною, яка зазначена у Специфікації (Додатку № 2 до цього Договору) в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника згідно умов цього договору.
За змістом п. 5.2. договору, ціна цього договору становить 5 028 715,77 (п`ять мільйонів двадцять вісім тисяч сімсот п`ятнадцять грн. 77 коп.) гривень без ПДВ, крім того ПДВ 1 005 743,15 грн. (один мільйон п`ять тисяч сімсот сорок три грн. 15 коп.) гривень, разом ціна цього Договору становить 6 034 458,92 (шість мільйонів тридцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят вісім грн. 92 коп.) гривень з ПДВ. За рахунок коштів обласного бюджету 5997000,00 гривень; За рахунок власних коштів 37458,92 гривень. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
За умовами п. 5.4., 5.5. договору, ціна за одиницю Товару та цього договору не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії, технічного обслуговування, комерційного обліку тощо, вказані послуги оплачуються Споживачем самостійно. Ціна за одиницю товару включає тариф на послуги з передачі електричної енергії, що затверджується НКРЕКП та всі інші складові вартості за одиницю Товару необхідні для виконання цього Договору. Інформацію про розмір діючого тарифу на послуги з передачі електричної енергії та інші складові ціни за одиницю Товару визначено в додатку № 2 до договору.
У п. 5.7. договору сторони дійшли згоди, що ціна за одиницю Товару може змінюватись у випадках, передбачених п.п.2 пунктом 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 12.10.2022 №1178, а саме:
(5.7.1.) Погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни Р такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. У якості документального підтвердження даних, передбачених цим підпунктом, Сторонами визнаються наступні документи: довідка (довідки) або її завірену належним чином копію Торгово-промислової палати України (ТПП). Зміна ціни за одиницю Товару здійснюється шляхом укладання Додаткової угоди про внесення змін до цього Договору за результатами переговорів Сторін.
(5.7.2.) Погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг). 
(5.7.3.) Зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку з зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку з зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування. 
(5.7.4.) Зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни. 
Оплата вартості Товару за цим договором здійснюється Споживачем виключно шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 5.8. договору).
Згідно з п. 13.1. договору, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності), а в частині постачання електричної енергії з 01 січня 2024 р. і діє до 31 грудня 2024 р. (включно), а в частині здійснення розрахунків Споживачем за фактично спожиту електричну енергію - до повного виконання зобов`язань. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони відповідальності за невиконання зобов`язань за цим договором.
Як передбачено п. 13.7. договору, пропозицію про внесення змін до Договору може здійснити будь-яка Сторона Договору шляхом направлення офіційного листа (пропозиції) іншій Стороні. Сторона, яка ініціює зміну умов Договору, надсилає іншій Стороні пропозицію про зміну умов Договору з обґрунтуванням підстав для внесення відповідних змін, до якої додаються: проект Додаткової угоди про зміну умов Договору та документальне підтвердження підстав для зміни умов у випадках, передбачених цим Договором.
За умовами п. 13.10 договору, істотними умовами цього договору є предмет (найменування, кількість, якість), ціна та строк дії договору. Інші умови договору про закупівлю істотними не є та можуть змінюватися відповідно до норм Господарського та Цивільного кодексів. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків передбачених умовами цього Договору з урахуванням вимог п.19 Особливостей, а саме: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 4) продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку з зміною ставок податків і зборів та/ або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку із зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни. 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Також, у подальшому між Споживачем та Постачальником укладено: 
1. Додаткову угоду № 1 від 12.01.2024, згідно з якою сторони погодились перерозподілити джерело фінансування Договору на суму 6 034 458,92 грн. наступним чином: кошти обласного бюджету - 4 451 189,00 гривень, власні кошти - 1 583 269,92 гривень. 
2. Додаткову угоду № 2 від 12.01.2024, згідно з якою сторони погодились збільшити ціну за 1 кВт/год електричної енергії до 5,25428376 грн/кВт*год. з урахуванням ПДВ на підставі п.п.7 п. 19 Особливостей та постанови НКРЕКП від 09.12.2023 № 2322 з 01.01.2024; обсяг (плановий) електричної енергії зменшено до 1 148 483 кВт*год. Тобто ціну на електричну енергію збільшено до 5,25 грн за 1 кВт/год. з ПДВ. (в тому числі, 3,8499994 грн. -ціна одиниці (поточна) без урахування тарифу на послуги з передачі електричної енергії, ПДВ, тарифу на розподіл електричної енергії; 0,52857 грн (без ПДВ) - величина регульованих тарифів (тариф на послуги з передачі електричної енергії оператора системи передачі згідно з Постановою НКРЕКП № 2322 від 09.12.2023), що на 0,96 % більше порівняно з умовами Договору № 28/12/2023-Х-Е від 28.12.2023. 
3. Додаткову угоду № 3 від 17.05.2024, згідно з якою сторони погодились збільшити ціну за 1 кВт/год електричної енергії на підставі п.п.2 п. 19 Особливостей з 01.05.2024 до 8,118222 грн/кВт*год. з урахуванням ПДВ (в тому числі, 6,236615 грн -ціна одиниці (поточна) без урахування тарифу на послуги з передачі електричної енергії, ПДВ, тарифу на розподіл електричної енергії; 0,52857 грн (без ПДВ) - величина регульованих тарифів (тариф на послуги з передачі електричної енергії оператора системи передачі згідно з Постановою НКРЕКП № 2322 від 09.12.2023. 
4. Додаткову угоду № 4 від 17.12.2024, згідно з якою сторони погодились зменшити суму договору до 6 034 448,01 грн. 
5. Додаткову угоду № 5 від 26.12.2024, згідно з якою сторони погодились зменшити суму договору до 5 215 473,66 грн.
Керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області вказує, що внаслідок укладення додаткової угоди № 3 від 17.05.2024 збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії на 54,47 % від ціни, встановленої умовами додаткової угоди № 1 від 12.01.2024 за відсутності належних доказів коливання ціни на неї на ринку, у зв`язку з чим зменшено обсяг постачання електричної енергії на 408 713,21 кВт/год.
За твердженнями керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області, укладаючи додаткову угоду № 3 від 17.05.2024, сторони порушили п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», пп. 2 п. 19 Постанови Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022 (з наступними змінами та доповненнями) ''Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування'', оскільки не підтвердили коливання такої ціни на ринку, у зв`язку з чим, вказана додаткова угода № 3 від 17.05.2024 має бути визнана недійсною на підставі ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.
Відповідач 1, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує, що сторони по договору не вийшли за межі загальної ціни договору (п. 5.2. - 6 034 458, 92 грн. з ПДВ), натомість провели закупівлю електричної енергії, із збільшенням ціни відповідно до п.п. 5.7.1., п. 5.7 Договору. 
Відповідач 1 зауважує, що довідка ТПП України вважається для сторін належним та достатнім доказом коливання цін не електричну енергію на ринку України., оскільки дане правило сторони по договору передбачили у п. 5.7.1., а тому на підтвердження зміни ціни Постачальником зроблено запит та отримано Консультаційно-аналітичну довідку № 1152/08.07.3 від 13.05.2024.
Також відповідач 1 звертає увагу, що не вірним є твердження прокурора, що підвищення сторонами договору ціни, шляхом укладання додаткової угоди, суперечить меті Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, такі дії нівелюють інститут публічних закупівель, як засіб забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у цій сфері, запобігання проявам корупції та розвитку добросовісної конкуренції.
А відтак, відповідач 1 вважає, що підвищення ціни на електричну енергію на підставі додаткової угоди № 3 до договору було об`єктивним наслідком змін цінової кон`юнктури ринку, сторони по договору письмово зафіксували вид достатнього доказу для ініціювання таких змін, а тому у позові прокурора просимо відмовити повністю.
Відповідач 2, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує, що додаткова угода №3 була укладена на підставі повідомлення про збільшення ціни на електричну енергію та пропозиції внесення відповідних змін до договору, у зв`язку з тим, що станом на травень відбувалось значне підвищення цін на РДН, ВДР та балансуючому ринку у травні 2024 року, на підтвердження чого надано довідку з Торгово-промислової палати України щодо підвищення середньозваженої ціни електричної енергії в торговій зоні ОЕС України на ринку «на добу наперед», крім того, згідно довідки ТПП України середньозважена ціна на РДН (ОЕС), в 1 декаді травня 2024 р. збільшилась на 61,99% у порівнянні з середньозваженою ціною на РДН (ОЕС), в 1 декаді квітня 2024 року.
На думку відповідача 2, оскільки під час укладення договору сторони узгодили можливість збільшення ціни за одиницю товару, визначеної в договорі на момент його укладення, у разі коливання ціни такого товару на ринку, а належним підтвердженням такого коливання визначили в тому числі довідку Торговопромислової палати України, дотримуючись п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 12.10.2022 №1178 згідно якого: зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення, що полягало в підвищенні ціни на 54,47%, в той час як відповідно до довідки ТПП ціна зросла на +61,99%, то Додаткову угоду №3 від 17.05.2024 сторонами було укладено відповідно до умов укладеного договору, а також з дотриманням вимог чинного законодавства.
Оскільки позов у даній справи поданий першим заступником керівника Київської обласної прокуратури, суд перевіряє законність і обґрунтованість щодо підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором та процесуальної дієздатності прокурора у даній справі.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".
Згідно з абзацами 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до приписів ст. 23 Закону України "Про прокуратуру":
- представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1);
- прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (ч. 3);
- прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (ч. 4).
За приписами ст. 53 Господарського процесуального кодексу України:
- у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч. 3);
- прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4).
Таким чином, зі змісту вищезазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).
Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Обґрунтовуючи порушення інтересів держави Заступник керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області зазначає, що метою Закону України "Про публічні закупівлі" є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції у цій сфері, розвитку добросовісної конкуренції. 
Відтак, прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" вимог. 
Проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 по справі №912/989/18. 
У постанові від 23.09.2021 по справі №910/11608/20 Верховний Суд вказав на ту обставину, що закупівля проводиться не лише для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі, але й для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах. 
Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави. 
Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності (ст. 68 Конституції України). 
Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.
Своє звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської обласної ради, Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної (військової) адміністрації, Північно-східного офісу Держаудитслужби керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області обґрунтовував наступним.
Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
В контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання.
Верховний Суд неодноразово у своїх правових висновках стверджував, що органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.
Згідно ст. 64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" видатки, які здійснюються органами місцевого самоврядування на потреби територіальних громад, їх розмір і цільове спрямування визначаються відповідними рішеннями про місцевий бюджет.
Бюджетним кодексом України визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства.
Відповідно до п. 47 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів - це бюджетні установи в особі їх керівників, уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків з бюджету.
При цьому, для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (ч. 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України).
Головний розпорядник бюджетних коштів здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів (ч. 9 п. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України).
Джерелом фінансування оскаржуваної закупівлі є кошти місцевого бюджету.
З урахуванням наведеного, використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців відповідної області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування суб`єктами незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси відповідної територіальної громади.
Орган місцевого самоврядування зобов`язаний контролювати виконання бюджету, зокрема законність та ефективність використання коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, то вказаний орган місцевого самоврядування є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету.
Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).
Також Верховний Суд у постановах від 09.08.2023 у справі № 924/1283/21, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 підтримав вищевказану правову позицію щодо необхідності стягнення коштів у вказаних правових відносинах в дохід місцевого бюджету на користь органу місцевого самоврядування, як уповноваженого органу на вжиття заходів реагування до поновлення інтересів держави.
Таким чином, Харківська обласна рада є розпорядником бюджетних коштів та уповноваженим органом на захист державних інтересів у спірних правовідносинах у будь-який спосіб, передбачений ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України.
Відповідно до положень ст. ст. 2, 5 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", головними завданнями органу державного фінансового контролю, зокрема, є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності.
Контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом У країни "Про публічні закупівлі", проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.
Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016, визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 цього Положення Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту, перевірки закупівель, інспектування (ревізії), моніторингу закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.
Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
Згідно з пп. 20 п. 6 зазначеного положення, Держаудитслужба, для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.
Відповідно до п. 7 Положення про Державну аудиторську службу України, Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 № 23 затверджено Положення про Північний офіс Держаудитслужби, повноваження якого поширюються, зокрема, і на територію Вінницької області.
Відповідно до ст. ст. 4, 45 Господарського процесуального кодексу України, сторонами у господарському процесі виступають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
Таким чином, саме Північний офіс Держаудитслужби наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель на території Вінницької області.
Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 906/296/18, від 20.02.2019 у справі № 912/894/18, від 10.04.2019 у справі № 909/569/18, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18, від 21.05.2019 у справі № 912/895/18, від 29.05.2019 у справі № 909/545/18, від 20.11.2019 у справі № 912/2887/18, від 29.07.2020 у справі № 924/316/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 01.09.2020 у справі № 911/1534/19, від 06.10.2020 у справі № 905/121/19 неодноразово вказував на наявність у Державної аудиторської служби України права на звернення до суду з позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю та сформував однозначний правовий висновок, згідно з яким ця служба є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у таких правовідносинах.
З врахуванням вищевикладеного, Держаудитслужба наділена контрольними повноваженнями як на виявлення відповідних порушень, так і можливостями подальшого реагування на них, а отже є суб`єктом владних повноважень, уповноваженим державою на захист її інтересів у бюджетній сфері.
Листом від 04.12.3024 Північно-східний офіс Держаудитслужби повідомлено про виявлені порушення та витребувано інформацію щодо вжитих заходів державного нагляду закупівлі № UA-2023-11-29-009798-a. 
Згідно відповіді Північно-східного офісу Держаудитслужби від 16.12.2024 № 202031- 17/5464-2024 Північно-східним офісом Держаудитслужби не проводились заходи державного фінансового контролю закупівлі № UA-2023-11-29-009798-a, у зв`язку з чим підстави для вжиття заходів цивільного-правового характеру відсутні.
Згідно зі статтею 172 Цивільного кодексу України, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. 
Відповідно до п.3 ч.2 ст.22 Бюджетного кодексу України, головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, є місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. 
Згідно з п. 4, 7 ч.5 ст. 22 Бюджетного кодексу України, головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів. 
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України "Про публічні закупівлі" (далі також - Закон). 
Пунктом 11 частини першої статті 1 Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону. 
Отже, замовниками у розумінні Закону є суб`єкти, які створені державою або територіальною громадою для забезпечення потреб суспільства. 
Частиною другою статті 81 Цивільного кодексу України обумовлено, що юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом, зокрема Президента України, органу державної влади або органу місцевого самоврядування. 
Відповідно до статті 78 Господарського кодексу України комунальне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. 
Орган, до сфери управління якого входить комунальне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. 
Майно комунального підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство). 
Відповідно до п. 1.6. Статуту Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна дитяча клінічна лікарня" (далі також - КНП ХОР "Обласна дитяча клінічна лікарня"), органом, що здійснює управління майном КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», є Харківська обласна рада. 
Галузеву політику та розвиток Підприємства забезпечує Департамент охорони здоров`я Харківської обласної державної (військової) адміністрації. 
Відповідно до п. 1.2. Статуту КНП ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня», здійснює господарську некомерційну діяльність, спрямовану на досягнення соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку. Підприємство вноситься до реєстру неприбуткових установ та організацій у порядку, визначеному чинним законодавством України. 
Пунктом 6.7. Статуту КНП ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» передбачено, що джерелами формування майна та коштів Підприємства є, зокрема, кошти обласного бюджету; субвенції з бюджетів різних рівнів; бюджетні кошти, одержані за виконання відповідного замовлення з медичного обслуговування населення тощо. 
Укладаючи та здійснюючи оплату за спірними додатковими угоди до договору, КНП ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» використовує кошти відповідного обласного бюджету та реалізовує делеговані їй владні повноваження з розпорядження і використання бюджетними коштами. 
Статтею 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, зокрема, що до повноважень обласної ради належить питання стосовно розгляду прогнозу обласного бюджету, затвердження такого бюджету, внесення змін до нього, затвердження звіту про виконання бюджету. 
Тобто, Харківська обласна рада є органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження коштами обласного бюджету. 
Правомірне та раціональне використання бюджетних коштів беззаперечно становить інтерес територіальної громади в особі Харківської обласної ради. 
Відповідно до ст. 72 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеві державні адміністрації є підзвітними відповідним районним, обласним радам у виконанні програм соціально-економічного і культурного розвитку, районних, обласних бюджетів, підзвітними і підконтрольними у частині повноважень, делегованих їм відповідними районними, обласними радами, а також у виконанні рішень рад з цих питань. 
Відповідно до ст. 71 Регламенту Харківської обласної ради, затвердженого рішенням обласної ради від 17 грудня 2015 року № 30-VIІ (ІІ сесія VІI скликання), обласна державна адміністрація підзвітна та підконтрольна раді у виконанні обласних програм соціально-економічного і культурного розвитку, обласних цільових програм з інших питань, обласного бюджету, а також у частині повноважень, делегованих обласною радою, та у виконанні рішень ради з цих питань. 
Стаття 18-1 Закону наділяє органи місцевого самоврядування повноваженнями щодо звернення до суду, якщо це необхідно для реалізації їх повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. 
Відповідно до вимог ст. 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування. 
Таким чином, Харківська обласна рада є позивачем у справі та органом, що уповноважений контролювати діяльність Харківської обласної державної адміністрації, у тому числі щодо законності витрачання коштів обласного бюджету та уповноважена звертатися до суду у разі встановлення порушень вимог діючого законодавства, що зачіпають інтереси територіальної громади міста. 
Відповідно до Положення про Департамент охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації (затвердженого розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 31.01.2019 № 41), Департамент відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, вносить пропозиції до проекту обласного бюджету в частині фінансування заходів охорони здоров`я, що утримуються за рахунок коштів обласного бюджету, на виконання їх статутних повноважень, проводить моніторинг та аналіз використання коштів обласного бюджету по галузі охорони здоров`я, забезпечує в межах компетенції та повноважень ефективне і цільове використання коштів обласного бюджету. 
Відповідно до ст. 22 Бюджетного кодексу України, головні розпорядники коштів Державного бюджету України визначаються відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті та затверджуються законом про Державний бюджет України шляхом встановлення їм бюджетних призначень. Головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема, отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України; приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі, здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів, тощо. 
Наслідком порушення вимог Закону "Про публічні закупівлі" є нераціональне використання бюджетних коштів, що в свою чергу свідчить про наявність саме публічного (державного) інтересу, а не приватного інтересу суб`єкта закупівлі. 
Згідно з розділом 7 Статуту поточне управління КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» здійснює його керівник - Директор, який призначається на посаду на конкурсній основі шляхом укладання з ним контракту та звільняється з посади рішеннями Харківської обласної ради в установленому порядку, та який відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством охорони здоров`я України. 
Директор Підприємства, зокрема, проводить планово-фінансову діяльність, у тому числі формування і використання по кошторису фондів економічного і соціального розвитку, матеріального стимулювання; подає в установленому порядку Харківській обласній раді та Департаменту охорони здоров`я квартальну, річну фінансову та звітність Підприємства, інформацію про рух основних засобів, звіт про оренду майна тощо. 
Відповідно до п. 11.2 Статуту, Підприємство щоквартально надає Харківській обласній раді та Департаменту охорони здоров`я звіт про підсумки своєї фінансово-господарської діяльності. 
Так, укладаючи та здійснюючи оплату за спірною додатковою угодою до договору, КНП ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» використовує кошти відповідного обласного бюджету та реалізовує делеговані їй владні повноваження з розпорядження і використання бюджетними коштами. 
Тому нераціональне використання КНП ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня», бюджетних коштів, в тому числі при укладенні, виконанні договору, має наслідком порушення фактично публічних інтересів (інтересів держави), оскільки КНП ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» є учасником бюджетного процесу та реалізує публічну функцію розпорядника бюджетних коштів. 
Статтею 63 Господарського кодексу України передбачено, що одним із видів підприємств є комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади. Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).
Отже, Департамент охорони здоров`я Харківської обласної державної (військової) адміністрації є органом, уповноваженим на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету.
Таким чином, у зазначеному випадку наявний як суспільний, так і державний інтерес, який шляхом представництва інтересів держави в суді захищає Новобаварська окружна прокуратура м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської обласної ради, Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної (військової) адміністрації, Північно-східного офісу Держаудитсдужби, оскільки останніми до цього часу не вжито та не планується вживати заходи до оскарження оспорюваної додаткової угоди до договору закупівлі та повернення безпідставно витрачених коштів до бюджету у судовому порядку.
Зазначене свідчить про «нездійснення захисту» органом, уповноваженим державою на захист інтересів держави, яке виявляється у необґрунтованій сплаті бюджетних коштів та незабезпеченні їх повернення як безпідставно сплачених, що вказує на усвідомлену пасивну поведінку такого уповноваженого органу, оскільки останній усвідомлює факт порушення інтересів держави, проте всупереч цим інтересам не звертається до суду для їх захисту, хоча і має такі повноваження. 
З огляду на викладене, за таких обставин, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом, оскільки за таких обставин у прокурора виникає обов`язок виконати субсидіарну роль по захисту інтересів держави. 
Отже, Харківська обласна рада, Департамент охорони здоров`я Харківської обласної державної (військової) адміністрації, Північно-східний офіс Держаудитсдужби є органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. 
При цьому, за умови існування декількох органів, що можуть здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, Закон не визначає перевагу одних над іншими при виборі відповідного органу прокурором. 
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Новобаварською окружною прокуратурою м. Харкова повідомлено Харківську обласну раду про встановлені порушення бюджетного законодавства та Закону України «Про публічні закупівлі» (лист від 17.04.2025 № 52-106-2415вих-25). 
Згідно відповіді Харківської обласної ради від 09.05.2025 № 01-42/1375 обласна рада не заперечує проти представництва прокурором інтересів держави в суді. 
На виконання вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» Новобаварською окружною прокуратурою м. Харкова повідомлено Департамент охорони здоров`я Харківської обласної державної (військової) адміністрації про встановлені порушення бюджетного законодавства та Закону України «Про публічні закупівлі» (лист від 17.04.2025 № 52-106-2414вих-25). 
Згідно відповіді Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної (військової) адміністрації від 13.05.2025 № 06-19/167, Департамент не наділений відповідними повноваженнями щодо проведення будь-яких перевірок закупівель, підстави для подання позову відсутні. 
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Новобаварською окружною прокуратурою м. Харкова повідомлено Північно-східний офіс держаудитслужби про встановлені порушення бюджетного законодавства та Закону України «Про публічні закупівлі» (лист від 17.04.2025 № 52-106- 2410вих-25). 
Згідно відповіді Північно-східного офісу Держаудитслужби від 13.05.2025 № 202031- 17/2553-2025 повідомлено про відсутність підстав для вжиття заходів цивільно-правового характеру. 
Таким чином, намір позивачів вжити заходи щодо захисту інтересів держави в судовому порядку не простежується, що в даному випадку розцінюється прокурором як бездіяльність уповноважених органів. 
Велика Палата Верховного суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 виклала правову позицію щодо обґрунтування прокурором підстав для представництва інтересів держави в суді, зокрема, Велика Палата зазначила, що прокурор звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Прокурором в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» в листах від 17.04.2025 № 52-106-2415вих-25, від 17.04.2025 № 52-106-2410вих-25, від 17.04.2025 № 52-106-2414вих-25 запропоновано позивачам самостійно вжити заходи щодо пред`явлення відповідного позову, про що проінформувати окружну прокуратуру в розумний строк, але не пізніше 20.05.2025, надавши копію позовної заяви. 
Одночасно у вказаних листах повідомлено позивачів, що у разі невжиття або неналежного вжиття необхідних заходів із зазначених вище обставин, окружною прокуратурою буде вирішено питання щодо представництва інтересів держави в суді, в порядку визначеному ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». 
Крім цього, перше звернення прокуратури із запитом до Північно-східного офісу Держаудитслужби з приводу вказаних порушень датоване 04.12.2024 №52-103-8798вих-24. 
Проте, намір позивачів вжити заходи щодо захисту інтересів держави в судовому порядку з отриманих відповідей позивачів не простежується, що в даному випадку розцінюється прокурором як бездіяльність уповноважених органів. 
Станом на день подання позову вказані компетентні органи упродовж тривалого часу не вжили відповідних заходів щодо захисту інтересів держави шляхом звернення до суду про визнання додаткової угоди № 3 від 17.05.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 28/12/2023-Х-Е від 28.12.2023 недійсною та стягнення безпідставно сплачених коштів.
Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. 
На виконання вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова Харківської області повідомлено позивачів про намір звернутися до господарського суду в їх інтересах із зазначеним позовом відповідними листами від 19.05.2025.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. 
Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі" 28.12.2023 між Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради "Обласна дитяча клінічна лікарня" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 28/12/2023-Х-Е.
Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі" (надалі - у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України (далі також - ГК України) з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України (чинного станом на момент виникнення спірних правовідносин) договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.
Згідно із ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Суд встановив, що укладаючи 28.12.2024 договір про постачання електричної енергії споживачу № 28/12/2023-Х-Е, сторони обумовили усі його істотні умови.
При укладанні додаткової угоди № 3 від 17.05.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 28/12/2023-Х-Е від 28.12.2023 Постачальником направлявся лист Споживачу № 13/08/24-1 від 13.05.2024 про необхідність укладення додаткової угоди про підвищення ціни на електричну енергію на підставі п. 5.7. договору та підпункту 2 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 (далі - Особливості). 
Так, Постачальник в ініціативному листі вих. № 13/08/24-1 від 13.05.2024 посилається на Консультаційно-аналітичну довідку Торгово-промислової палати від 13.05.2024 № 1152/08.0-7.3.
Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України, на яку посилається позивач, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами 3-4 ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;
3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.
Пунктом 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 (надалі - Особливості) встановлюється, що істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпункту 13 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення;
3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
4) продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку з зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку із зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої статті 41 Закону;
9) зменшення обсягів закупівлі та/або ціни згідно з договорами про закупівлю робіт з будівництва об`єктів нерухомого майна відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. № 382 "Про реалізацію експериментального проекту щодо відновлення населених пунктів, які постраждали внаслідок збройної агресії Російської Федерації" (Офіційний вісник України, 2023 р., № 46, ст. 2466), якщо розроблення проектної документації покладено на підрядника, після проведення експертизи та затвердження проектної документації в установленому законодавством порядку.
Тобто, неухильним аспектом при застосуванні пункту 19 Особливостей при збільшенні ціни за одиницю товару є підтвердження (наявність) факту коливання ціни товару на ринку.
Отже, сторони у випадку коливання цін на ринку наділені правом вносити зміни до договору щодо ціни товару декілька разів, але кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Крім того, суд зазначає, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Такої правової позиції щодо імперативної поведінки постачальника дійшов Верховний Суд в постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19.
Чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.07.2021 у справі № 922/2030/20.
Судом встановлено, що станом на момент підписання договору сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціна та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та Закону України "Про публічні закупівлі".
Як передбачено п. 13.7. договору, пропозицію про внесення змін до Договору може здійснити будь-яка Сторона Договору шляхом направлення офіційного листа (пропозиції) іншій Стороні. Сторона, яка ініціює зміну умов Договору, надсилає іншій Стороні пропозицію про зміну умов Договору з обґрунтуванням підстав для внесення відповідних змін, до якої додаються: проект Додаткової угоди про зміну умов Договору та документальне підтвердження підстав для зміни умов у випадках, передбачених цим Договором.
За умовами п. 13.10 договору, істотними умовами цього договору є предмет (найменування, кількість, якість), ціна та строк дії договору. Інші умови договору про закупівлю істотними не є та можуть змінюватися відповідно до норм Господарського та Цивільного кодексів. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків передбачених умовами цього Договору з урахуванням вимог п.19 Особливостей, а саме: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 4) продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку з зміною ставок податків і зборів та/ або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку із зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни. 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Суд зазначає, що консультаційно-аналітична довідка Торгово-промислової палати України не є належним доказом коливання ціни, оскільки вказаний документ лише констатує рівень середньозважених цін купівлі-продажу товару на певні проміжки часу, зокрема, в торговій зоні ОЕС України на ринку «на добу наперед» (РНД) за І декаду травня 2024 року у порівнянні з І декадою квітня 2024 року, та не доводять її коливання. 
Зокрема, у такій довідці не наведено розрахунків вартості товару в динаміці з відповідною періодичність та визначенням відсотку коливання, у тому числі відсутнє обґрунтування тенденцій щодо збільшення чи зменшення цін у різні періоди дії договору, того що таке коливання сторонами не було враховано попередніми змінами.
Суд зазначає, що відповідачем документально не підтверджено коливання ціни на ринку на електричну енергію, оскільки консультаційно-аналітичні довідка Торгово-промислової палати України від 13.05.2024 № 1152/08.0-7.3. носить інформаційний характер та не може свідчити про дійсне підвищення ціни на електроенергію, водночас при зверненні до споживача з пропозицією підвищити ціну, він не обґрунтував, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері, не навів причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. 
Консультаційно-аналітична довідка Торгово-промислової палати України № 1152/08.0- 7.3 від 13.05.2024, якою обґрунтовано укладання додаткової угоди № 3 від 17.05.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 28/12/2023-Х-Е від 28.12.2023 за своїм змістом лише відображає середньозважені ціни на електричну енергію як товар, станом на певні проміжки часу та мають довідковий характер.
Також суд критично оцінює інформаційну довідку ДП «Держзовнішінформ» від 26.06.2025 № 3-2/226 (№020920), оскільки вказана довідка, про що прямо в ній і зазначено, носить виключно інформативний характер і не враховує умов договорів та контрактів.
Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Верховним Судом у постанові від 12.09.2019 у справі №915/1868/18 наголошено, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених Законом України "Про публічні закупівлі".
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 вирішила питання про те, чи дозволяють норми п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" збільшувати ціну товару більш ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
ВП ВС зазначила, що із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 922/433/22, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23, від 06.02.2025 у справі № 910/5182/24, від 18.02.2025 у справі № 925/889/23 та підтриманий у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 920/19/24 від 21.11.2025.
Суд зазначає, що укладення спірної угоди у цьому випадку призвело до нівелювання результатів відкритих торгів, а держава втратила можливість купити газ по ціні, запропонованій переможцем тендеру з огляду на таке.
Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.
За звичайних умов покупець товару не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору, оскільки за наявності необґрунтованого росту на ринку ціни відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.
У справі, що розглядається, суд встановив, що споживач, який мав право на отримання електроенергії по ціні, визначеній в укладеному сторонами договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо пропозиції постачальника про збільшення ціни підписав спірну додаткову угоду до договору, внаслідок чого додатковими угодами змінені істотні умови договору: ціна за одиницю товару збільшилася на 54,47 %, від ціни, встановленої умовами додаткової угоди № 1 від 12.01.2024 за відсутності належних доказів коливання ціни на неї на ринку, у зв`язку з чим зменшено обсяг постачання електричної енергії на 408 713,21 кВт/год.
Зазначене дає підстави для висновку про нівелювання результатів відкритих торгів та втрату державою можливості скористатися пропозиціями інших учасників відкритих торгів, оскільки запропонована переможцем ціна газу не відповідає встановленій з самого початку договором, укладеним внаслідок відкритих торгів.
При цьому, обидві сторони оскаржуваного правочину не могли не розуміти особливості функціонування ринку електроенергії (тобто постійне коливання цін, їх сезонне зростання-падіння були прогнозованими), тому сторони не були позбавлені можливості визначити в договорі порядок зміни ціни, зокрема, які коливання ціни надають право на перерахунок ціни (порогові показники), формулу розрахунку нової ціни, якими саме документами має підтверджуватися коливання цін на ринку товару тощо.
З огляду на положення статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі", статті 13 ЦК України, суд зазначає, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення більш як на 54,47 %, шляхом укладення спірних додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.
Враховуючи викладене, внесення згідно з додатковою угодою № 3 від 17.05.2024 змін до істотних умов договору щодо зміни ціни за 1 кВт/год електричної енергії за відсутності зміни у бік збільшення перемінних тарифів та без належного документального підтвердження ринкових коливань цін електричної енергії у бік збільшення, є порушенням договору та вимог цивільного законодавства. 
Враховуючи викладене та зважаючи на те, що укладення додаткової угоди № 3 від 17.05.2024 до договору відбулось без будь-яких належних на те підстав, всупереч положенням ч. 4 та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а також положень договору, що не відповідає основним принципам закупівель, визначених ст. 5 вказаного Закону, а саме: добросовісної конкуренції серед учасників, ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель, запобіганні корупційним діям і зловживанням, та порушує інтереси держави, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання їх недійсними.
Таким чином судом у цій справі констатовано недійсність додаткової угоди № 3 від 17.05.2024 до договору. 
Недійсність цих додаткових угод не означає відсутність між сторонами договірних відносин, адже відносини між ними врегульовані договором, тобто зобов`язання є договірними.
У ч.2 ст.712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У ст. 669 ЦК України передбачено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами гл. 54 ЦК України "Купівля-продаж", і тому як правова підстава такого повернення не може бути застосована ст. 1212 ЦК України.
Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27.07.2021 у справі № 923/518/20, від 31.08.2021 у справі № 926/1392/20.
Щодо позовних вимог про стягнення грошових коштів в сумі 1 330 486,59 грн, суд зазначає таке. 
Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як передбачено ст. 669 ЦК України, кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
За ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Недійсність спірної додаткової угоди означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно договором, тобто і поставка товару, і його оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції укладеного договору.
Судом встановлено, що за договором про постачання електричної енергії споживачу № 28/12/2023-Х-Е від 28.12.2023 Споживач сплатив кошти у загальній сумі 5 215 473,66 грн за поставлену протягом 2024 року Постачальником електричну енергію, а саме: за ціною 5,20 грн. за 1 кВт/год з ПДВ електрична енергія не поставлялась, за ціною 5,25 грн за 1 кВт/год з ПДВ поставлено 279 117 кВт/год та сплачено 1 466 559,92 грн, за ціною 8,11 грн за 1 кВт/ год з ПДВ поставлено 460 652,79 кВт/год та сплачено 3 748 913,74 грн, що підтверджується відповідними актами прийому-передачі електроенергії та платіжними інструкціями.
Натомість, за ціною згідно додаткової угоди № 2 від 12.01.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 28/12/2023-Х-Е від 28.12.2023 (5,25 грн за 1 кВт/год з ПДВ) за 460 652,79 кВт/год Споживач повинен був сплатити 2 418 427,15 грн, що дорівнює кількісті електричної енергії за недійсною додатковою угодою 460 652,79 кВт/год помноженого на 5,25 грн з ПДВ за кВт/год. 
Таким чином, переплата за поставлений товар за електричну енергію за ціною, передбаченою незаконною додатковою угодою № 3 від 17.05.2023 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 28/12/2023-Х-Е від 28.12.2023 складає: 3 748 913,74 грн. (сплачена сума за спірною додатковою угодою № 3 від 17.05.2023) - 2 418 427,15 грн (повинно було сплачено за спірною додатковою угодою № 3 від 17.05.2023) = 1 330 486,59 грн.
Таким чином, внаслідок підвищення цін на електричну енергію на підставі спірної додаткової угоди, яка визнається судом недійсною, Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради "Обласна дитяча клінічна лікарня" надмірно сплатила Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" 1 330 486,59 грн, а тому на підставі ч.1 ст. 670 ЦК України має право вимагати від постачальника електричної енергії повернення вказаної суми.
Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів у розмірі 1 330 486,59 грн також є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судових засіданнях всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача 1.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99 від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.
З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як законодавчо необґрунтовані та безпідставні.
Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 17.05.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 28/12/2023-Х-Е від 28.12.2023.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" (вул. Ольжича, буд. 27/22, офіс 2, м. Київ, 04060, ідентифікаційний код 38765893) на користь Харківської обласної ради (вул. Сумська, 64, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код 24283333) грошові кошти у розмірі 1 330 486 (один мільйон триста тридцять тисяч чотириста вісімдесят шість) грн 59 коп. 
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" (вул. Ольжича, буд. 27/22, офіс 2, м. Київ, 04060, ідентифікаційний код 38765893) на користь Харківської обласної прокуратури (вул. Б. Хмельницького, буд. 4, м. Харків, 61001, ідентифікаційний код 02910108) судовий збір у розмірі 18 388 (вісімнадцять тисяч триста вісімдесят вісім) грн 25 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 18.05.2026.

Суддя О.В. Мандриченко