Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
22 травня 2026 року № 520/15917/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 ) про відшкодування шкоди, 
В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- стягнути з ОСОБА_1 , на користь Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_2 ) вартість завданої державі шкоди у розмірі 103 389 (сто три тисячі триста вісімдесят дев`ять) грн. 69 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за період з 03.02.2024 до 04.02.2024 виникла переплата грошового забезпечення ОСОБА_1 , обставини якої були встановлені в Акті службового розслідування від 12.05.2025 №1536. Відтак, позивач звернувся до суду за стягненням надлишкових виплат здійснених відповідачу.
Ухвалою суду від 23.06.2025 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. 
Копію ухвали та позовної заяви з додатками судом направлено відповідачу засобами поштового зв`язку. Поштове відправлення повернулось до суду за закінченням терміну зберігання, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про доставку, наявному у матеріалах справи. 
Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. 
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 з 30.10.2023 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини від 30.10.2023 №310. 
Відповідач з 24.01.2024 до 02.02.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня №30 Харківської міської ради». Після завершення лікування за рішенням ВЛК направлений на реабілітацію до санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у місті Миргород Полтавської області, де перебував з 05.02.2024 до 19.02.2024 та мав відбути до 50 запасної роти (а.с.16), у зв`язку з увільненням від займаної посади та переведенням у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з лікуванням на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №45 від 14.02.2024.
Під час службового розслідування позивачу стало відомо про переплату грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі у розмірі 103 389,69 грн за періоди з 03.02.2024 до 04.02.2024 та з 20.02.2024 до 30.05.2024, що підтверджується довідкою-розрахунком №1776/6/1192 від 10.05.2025. 
Внаслідок завданої відповідачем матеріальної шкоди позивач звернувся до суду з позовом.
Суд розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, виходив з такого.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.2019 № 548-XIV (далі - Статут).
Відповідно до статті 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно зі статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі - Закон №160-IX) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Згідно із пунктами 4 і 5 частини 1 статті 1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 7 Закону № 160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
Згідно з частиною 2 статті 1 Закону № 160-IX термін "військове майно", що застосовується в цьому Законі, вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" від 21.09.1999 № 1075-XIV (Закон № 1075-XIV) військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку, а також акції, частки у статутному капіталі юридичних осіб (далі - корпоративні права) тощо.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1075-XIV військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.9 Закону № 160-IX завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок:
1) дії непереборної сили;
2) необхідної оборони;
3) крайньої необхідності;
4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження;
5) виправданого службового ризику;
6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус;
7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.
Шкода не підлягає відшкодуванню у випадку смерті винної особи.
Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.
За приписами статті 10 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.
Суд зазначає, що Закон № 160-IX передбачає вичерпний перелік випадків, коли відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку, а саме: згідно ч. 3, 4, 5 ст.10 та ч.1 ст.12 цього Закону, як то зазначено в наведеній вище нормі ч.1 ст.10 Закону № 160-IX.
При цьому, відшкодування шкоди в судовому порядку здійснюється за наявності однієї із таких умов:
1) в разі звільнення особи притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби за умови відмови особи від її добровільного відшкодування;
2) якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийняте до звільнення особи зі служби за умови відмови від її добровільного відшкодування;
3) шкода завдана військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів;
4) притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди;
5) завдання шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону ( шкода завдана посадовими (службовими) особами, винними в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, несуть повну матеріальну відповідальність у судовому порядку).
В решті випадків відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону №160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Як вбачається з матеріалів службового розслідування проведеного відносно ОСОБА_1 за фактом неповернення після лікування останнім до розташування, за результатами якого складено акт службового розслідування від 12.05.2025, яким встановлено, що ОСОБА_1 з 24.01.2024 до 02.02.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня №30 Харківської міської ради». Після завершення лікування за рішенням ВЛК направлений на реабілітацію до санаторію «Полтава» у місті Миргород Полтавської області, де перебував з 05.02.2024 до 19.02.2024 та мав відбути до 50 запасної роти (а.с.16), у зв`язку з увільненням від займаної посади та переведенням у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з лікуванням на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №45 від 14.02.2024 (а.с 9), разом з тим станом на 25.04.2025 до розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся, зв`язок відсутній, місце його знаходження достеменно не відоме. 
Під час службового розслідування позивачу стало відомо про переплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 03.02.2024 до 04.02.2024 та з 20.02.2024 до 30.05.2024, що підтверджується довідкою-розрахунком №1776/6/1192 від 10.05.2025 (а.с.24).
Так, актом службового розслідування встановлено, що переплата грошового забезпечення виникла у зв`язку з неповерненням відповідача до розташування військової частини та неповідомленням командира підрозділу про своє місцеперебування (а.с.17). 
У подальшому, на підставі результатів службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №1536 від 14.05.2025, яким притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та внесено суму завданих матеріальних збитків на рахунок відповідача з метою стягнення з останнього (а.с. 21-23).
28.05.2025 складено вимогу №1776/2/215 до ОСОБА_1 про необхідність відшкодування матеріальної шкоди, а саме надлишкові виплати, у розмірі 103389,69 грн (а.с.25) та направлено її на адресу місця реєстрації відповідача (а.с.26).
Отже, проаналізувавши обставини справи, зміст акту службової перевірки, та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що в ході розслідування належним чином встановлено та підтверджено обставини наявності збитків, нанесених державі у вигляді безпідставного нарахування та виплати грошового забезпечення відповідача за періоди з 03.02.2024 до 04.02.2024 та з 20.02.2024 до 30.05.2024.
Також, підтверджено дійсну пряму вину відповідача у нанесенні відповідних збитків, а саме молодший сержант ОСОБА_1 самовільно залишив розташування військової частини, знаючи напевно про обов`язок несення військової служби, та безпідставно отримав за вказані періоди грошове забезпечення.
Так, згідно пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 № 260 (далі – Порядок №260), військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Згідно пункту 5 розділу XVI Порядку № 260, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення. 
Як вбачається з довідки від 10.05.2025 № 1776/6/1192, виданої військовою частинкою НОМЕР_1 , з врахуванням положень Порядку №260, переплата грошового забезпечення складається з: грошового забезпечення за дні відсутності на військовій службі (п.15 розділу І Порядку №260); премії, за місяць в якому військовослужбовець був відсутній на військовій службі без поважних причин – лютий, березень, квітень, травень 2024 (пункт 5 розділу XVI Порядку № 260); сплачених податків, та у загальному розмірі становить 103 389 (сто три тисячі триста вісімдесят дев`ять) грн. 69 коп.
Суд також враховує, що самовільне залишення відповідачем місця несення служби унеможливлює забезпечення позивачем можливості самостійно відшкодувати завдані збитки. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має бажання здійснювати в добровільному порядку таке відшкодування, та звертався до позивача з відповідним рапортом.
Також суд бере до уваги положення абзаців 14-15 часини 2 статті 24 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», де зазначено, що військовослужбовцям, які під час дії воєнного стану самовільно залишили військові частини або місця проходження служби чи дезертирували і не повернулися до військових частин (місць проходження військової служби) до моменту припинення чи скасування воєнного стану, військова служба призупиняється в порядку, встановленому цим Законом, з дня, наступного за днем припинення чи скасування воєнного стану.
Військовослужбовцям, які під час дії воєнного стану самовільно залишили військові частини або місця проходження служби чи дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань, період з дня самовільного залишення військової частини (місця проходження військової служби) або вчинення дезертирства до дня повернення до виконання військового обов`язку не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. Таким військовослужбовцям упродовж цього періоду виплата грошового, здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення та поширення на них пільг і соціальних гарантій, встановлених законодавством для військовослужбовців, не здійснюються.
Таким чином, відповідні положення виключають можливість військової частини самостійно вирахувати заподіяну особою шкоду, шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення відповідача.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025 у справі №160/32703/24.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 ) про відшкодування шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Військової частини НОМЕР_1 вартість завданої державі шкоди у розмірі 103 389 (сто три тисячі триста вісімдесят дев`ять) грн. 69 коп.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мельников Р.В.