Справа № 127/40328/25
Провадження № 22-ц/801/1279/2026
Категорія: 64
Головуючий у суді 1-ї інстанції Горбатюк В. В.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року	Справа № 127/40328/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу представниці  ОСОБА_1 – адвокатки Федик Ю. Ю. на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Горбатюка В. В. від 02 квітня 2026 року (дата складання повного тексту судового рішення у справі відсутня) про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Вінницька міська рада, про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,

встановив:

У грудні 2024 року  ОСОБА_1 через свою представницю – адвокатку Федик Ю. Ю. звернулася до суду з позовом, за яким просила усунути їй перешкоди у володінні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення  ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення.
10 березня 2026 року представник ОСОБА_2  – адвокат Куций Р. А. подав клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 127/3257/24.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2026 року провадження у цій справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 127/3257/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування.
Суд першої інстанції, посилаючись на пункт 6 частини 1 статті 251 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), мотивував ухвалу тим, що об`єктивно неможливо розглядати справу про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення до вирішення іншої цивільної справи № 127/3257/24, яка стосується встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на ту саму спірну квартиру в порядку спадкування за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Вінницької міської ради. Між справами існує тісний матеріально-правовий зв`язок, тому що встановлені у справі № 127/3257/24 обставини щодо права власності безпосередньо впливатимуть на правомірність користування житлом та можливість виселення відповідачки. Рішення у справі про спадкування має преюдиційне значення для цієї справи, бо воно є визначальним для встановлення правового статусу відповідачки щодо спірного майна.
В апеляційній скарзі представниця  ОСОБА_1 – адвокатка Федик Ю. Ю., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликалася на те, що суд першої інстанції помилково послався на об`єктивну неможливість розгляду цієї справи, тому що наявні в матеріалах справи докази та судові рішення, що набрали законної сили, дозволяють встановити всі необхідні обставини без зупинення провадження. Зокрема факт відсутності спільного проживання ОСОБА_2 однією сім`єю з покійною власницею квартири вже встановлений рішенням у справі № 127/3108/23, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення. Таким чином розгляд справи № 127/3257/24 не є перешкодою для вирішення позову про виселення, а дії відповідачки та її представника спрямовані на штучне затягування судового процесу.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, його висновки суду не відповідають обставинам справи (стаття 379 ЦПК України).
Задовольняючи клопотання про зупинення провадження у справі суд першої інстанції, посилаючись на пункт 6 частини 1 статті 251 ЦПК України, виходив з того, що об`єктивно неможливо розглядати справу про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення до вирішення іншої цивільної справи № 127/3257/24, яка стосується встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на ту саму спірну квартиру в порядку спадкування за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Вінницької міської ради, і її результат має вирішальне значення для встановлення правового статусу спірного майна та обґрунтованості прав учасників провадження.
Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. 
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, – до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зупинення провадження у справі – це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.
Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норма права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) виснував, що: «метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
Отже необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
Разом з тим необхідно ураховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду».
У постанові Верховного Суду від 27 вересня 2023 року у справі № 588/1156/21 зроблено висновок, що: «сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі. Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи».
У справі, що переглядається ОСОБА_1 просила усунути перешкоди у володінні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення  ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення. Тобто суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності перебування відповідачки у житловому приміщенні, яке належить позивачці на праві власності (1/4 частки).
Натомість справа № 127/3257/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування, яка перебуває у провадженні Вінницького міського суду Вінницької області, стосується вимог про визнання права власності на спадкову частку вищезазначеної квартири після смерті ОСОБА_3 на підставі факту проживання з нею однією сім`єю. 
Водночас поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що аналогічні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 вже були предметом судового розгляду у справі № 127/3108/23. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2025 року, у задоволенні цих вимог ОСОБА_2 було відмовлено. Таким чином обставини щодо відсутності правових підстав для набуття відповідачкою права власності на спадкову частку квартири вже встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили.
Суд першої інстанції, зазначивши іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження, не проаналізував належним чином преюдиційне значення вже прийнятого рішення у справі № 127/3108/23 і не вказав об`єктивні обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що повторний розгляд по суті тих самих вимог у межах іншого провадження виключає можливість розгляду справи про виселення. Сама по собі наявність іншої справи у провадженні суду не свідчить про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи, враховуючи наявність вже встановлених фактів щодо відсутності сімейних відносин між відповідачкою та спадкодавницею.
Отже суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про зупинення провадження у справі.
Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновку про зупинення провадження у справі.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи, які саме встановлені судом фактичні обставини при розгляді справи № 127/3257/24, матимуть преюдиційне значення для вирішення цієї справи, чому зібрані у справі докази не дають можливості самостійно встановити та оцінити обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору, а лише обмежився посиланням на положення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України та погодився з клопотанням відповідачки.
Інститут зупинення провадження у справі не може бути застосований на шкоду іншим учасникам справи, меті цього інституту та принципам цивільного судочинства, а також призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Фрідлендер проти Франції»).
ЄСПЛ зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, від 21 жовтня 2010 року, § 47).
Відповідно до частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином ухвала про зупинення провадження постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представниці  ОСОБА_1 – адвокатки Федик Ю. Ю. задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2026 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий       О. С. Панасюк

Судді:        О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета