Справа № 182/8344/25
Провадження № 2/0182/587/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

01.05.2026 року        м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька -Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В:
В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих дорожньо-транспортною пригодою.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що йому, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_1 , виданого 18.09.2020 року Територіальним сервісним центром № 1245, належить автомобіль MAZDA СХ-3, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . 04.08.2025 року, о 09:40 год., в м.Нікополі по вул.Херсонській в районі буд.№ 367/1 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Богдан 211040», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля MAZDA СХ-3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала дружина позивача ОСОБА_3 . Внаслідок оформлення матеріалів ДТП відносно водія а/м «Богдан 211040», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення, серії ААД № 994158, за ст.124 КУпАП, який направлено до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для розгляду. Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.10.2025 року (справа № 182/5158/25, суддя Ступак Т.С.) гр. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Внаслідок вказаної ДТП, належний позивачу автомобіль MAZDA СХ-3, р.н. НОМЕР_2 , отримав значні механічні пошкодження, а, отже, йому як власнику завдано значної матеріальної шкоди. Станом на 04.08.2025 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Богдан 211040», НОМЕР_3 , була застрахована за Договором (Полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 227816760, страховою компанією ПрАТ «СК «ВУСО», якою забезпечувалось відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу а/м «Богдан 211040», НОМЕР_3 , строк дії даного Договору страхування: з 17.03.2025 року по 16.03.2026 року. Відповідно до умов Договору страхування, страхова сума за шкоду заподіяну майну потерпілого становить: 250 000,00 грн. на одну потерпілу особу. У відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», він звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» з повідомленням про ДТП, подав усі документи на підтвердження права власності на автомобіль, доставив автомобіль на визначену страховою компанією станцію технічного обслуговування «СТО «МТС» (ФОП ОСОБА_4 ). При цьому, вартість відновлювального ремонту а/м MAZDA СХ-3, р.н. НОМЕР_2 , є більшою, ніж страхова сума, передбачена Договором страхування, та ПрАТ «СК «ВУСО» здійснили виплату страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_4 у сумі 250 000,00 грн., що підтверджується Платіжною інструкцією № 56090 від 01.09.2025 року. Тобто, на виконання умов Договору страхування, у відповідності до ЗУ «ПОСЦПВВНТЗ», ПрАТ «СК «ВУСО» виконало свої зобов`язання у повному обсязі. Проте, фактична вартість відновлювального ремонту а/м MAZDA СХ-3, р.н. НОМЕР_2 , склала 344 240 грн. 00 коп., що підтверджується Актом наданих послуг № 242 від 12.12.2025 року. Ним сповіщено ОСОБА_2 про те, що виплаченого ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування не достатньо для оплати відновлювального ремонту та запропоновано сплатити різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту та виплаченою сумою страхового відшкодування. Однак, ОСОБА_2 відмовився добровільно сплатити на рахунок СТО грошові кошти, внаслідок чого йому довелось сплатити на рахунок СТО свої кошти в розмірі 94 240 грн. 00 коп., які він й просить стягнути з відповідача на свою користь. Окрім цього, просить суд стягнути на свою користь завдану моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 20 000 грн. 00 коп., сплачений судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 12 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2026 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.27-28).

Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, однак, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав. Конверт, який був направлений за адресою його місця проживання та перебування, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.30). 

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного.
Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно ч.2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як встановлено судом, позивачу, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_1 , виданого 18.09.2020 року Територіальним сервісним центром № 1245, належить автомобіль MAZDA СХ-3, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.6). 04.08.2025 року, о 09:40 год., в м.Нікополі по вул.Херсонській в районі буд.№ 367/1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Богдан 211040», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля MAZDA СХ-3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала дружина позивача ОСОБА_3 . Внаслідок оформлення матеріалів ДТП відносно водія а/м «Богдан 211040», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , був складений протокол про адміністративне правопорушення, серії ААД №994158, за ст.124 КУпАП, який направлено до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для розгляду, та Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.10.2025 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто його до адміністративної відповідальності (а.с.19-21). Дана постанова набрала законної сили і, в силу приписів ч.6 ст.82 ЦПК України, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок вказаної ДТП, належний позивачу автомобіль MAZDA СХ-3, р.н. НОМЕР_2 , отримав значних механічних пошкоджень, а, отже, йому, як його власнику, завдано значної матеріальної шкоди. 
Як вбачається з матеріалів справи, станом на 04.08.2025 року (дата скоєння ДТП), цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Богдан 211040», НОМЕР_3 була застрахована за Договором (Полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 227816760 страховою компанією ПрАТ «СК «ВУСО», якою забезпечувалось відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу а/м «Богдан 211040», НОМЕР_3 . У відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» з повідомленням про ДТП, внаслідок чого ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування у сумі 250 000 грн. 00 коп., що підтверджується Платіжною інструкцією № 56090 від 01.09.2025 року (а.с.9). Тобто, на виконання умов Договору страхування, у відповідності до ЗУ «ПОСЦПВВНТЗ», ПрАТ «СК «ВУСО» виконало свої зобов`язання у повному обсязі. Проте, як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, з акту № 242 від 12 грудня 2025 року, загальна вартість відновлювальних робіт становить 344 240 грн. 00 коп., тобто, є сумою, яка перевищує суму виплати по договору страхування та є не достатньою для оплати відновлювального ремонту (а.с.13). Відповідно до квитанції про оплату № 242 від 12 грудня 2025 року, позивач на рахунок виконавця за відновлювальний ремонт сплатив 94 240 грн. 00 коп. (а.с.14).

Відповідно до ст.55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
Частиною 3 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
У ч.1, 2 ст.1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, регулював Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Велика Палата Верховного Суду в Постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зробила висновок, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що, згідно із Законом № 1961-IV, у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що, у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Отже, керуючись вищенаведеними положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик правомірно виплатив позивачу як власнику автомобіля суму в розмірі 250 000 грн. 00 коп.
Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Згідно ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 1961-ІV), шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди, майну потерпілого, це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
За змістом статті 30 Закону № 1961-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
На підтвердження завданого збитку позивач надав до суду акт про надання послуг, з якого вбачається, що загальна вартість відновлювальних робіт становить суму в розмірі 344 240 грн. 00 коп. Тому, враховуючи вищевикладене, а також той факт, що позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 250 000 грн. 00 коп., суддя вважає, що залишок витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу в розмірі 94 250 грн. 00 коп. підлягає стягненню з винної особи, в даному випадку, з відповідача по справі. 

Що стосується заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням, в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені.
Оскільки належний позивачу автомобіль зазнав значних пошкоджень саме з вини відповідача, внаслідок чого позивач був змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, вчинення дій щодо ремонту транспортного засобу, а відповідач після ДТП не вчинив жодних дій для відшкодування завданої шкоди в добровільному порядку, відтак, душевні страждання позивача тривали значний час і, на підставі викладеного, позивач має право на відшкодування завданої моральної шкоди. 
Справедливість, добросовісність та розумність, згідно п.6 ст.3 ЦК України, є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи, що внаслідок ДТП, в якому з вини відповідача був пошкоджений транспортний засіб позивача, суд дійшов висновку, що на його користь слід присудити 10 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. При цьому, суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 20 000 грн. 00 коп. є завищеним та явно не відповідає ступеню моральних страждань потерпілого.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приймає до уваги наступне.
Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп., а тому, враховуючи вимоги чинного законодавства, вищевказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 

Окрім цього, стороною позивача заявлена вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 12 000 грн. 00 коп. 
Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті133та частин 1 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору, кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом, на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача до позовної заяви, як на підставу стягнення витрат на правову допомогу, було долучено договір про надання правової допомоги, укладений з адвокатом Толпегіним А.В. (а.с.15), додаткову угоду до договору про надання правової допомоги (а.с.16) та акт виконаних робіт (а.с.17), згідно якої сума витрат на правову допомогу складає 12 000 грн. 00 коп. Проте, до вищевказаних документів належних доказів щодо понесення витрат на правову допомогу долучено не було, зокрема, документів, які б свідчили про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.) та інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, позивачем до суду надано не було.
Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні цієї вимоги слід відмовити, у зв`язку з недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-83, 141, 265, 280 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих дорожньо-транспортною пригодою, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН – НОМЕР_4 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН – НОМЕР_5 ), матеріальну шкоду в розмірі 94 240 грн. 00 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп., а всього - 105 451 грн. (сто п`ять тисяч чотириста п`ятдесят одна грн.) 20 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:	  	І.  О.  Кобеляцька-Шаховал