ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 903/808/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючий), Власова Ю.Л., Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:
позивача - не з`явився, 
відповідача - Якименко З. С. (адвокат),
розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ліницької Людмили Семенівни
на додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2026
за позовом Фізичної особи-підприємця Ліницької Людмили Семенівни
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скай"
про стягнення 1 595 348,31 грн.

ВСТАНОВИВ:
1. Фізична особа-підприємець Ліницька Людмила Семенівна (далі - ФОП Ліницька О. С., позивач, скаржник) звернулася до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Скай" (далі - ТОВ "Скай", відповідач) 1 595 348,31 грн вартості товару, переданого на зберігання відповідачу.

2. Рішенням Господарського суду Волинської області від 27.11.2025 у справі № 903/808/25 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Скай" на користь ФОП Ліницької Л. С. 295 588,78 грн заборгованості, а також 4 883,83 грн витрат зі сплати судового збору. Відмовлено у позові в частині стягнення 1 269 759,53 грн заборгованості. Закрито провадження у справі в частині стягнення 30 000,00 грн заборгованості.

3. Додатковим рішенням Господарського суду Волинської області від 12.12.2025 заяву представника ФОП Ліницької Л. С. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Скай" на користь ФОП Ліницької Л.С. 8 469,97 грн витрат на професійну правничу допомогу. В частині стягнення витрат на професійну правничу у розмірі 41 530,03 грн відмовлено.

4. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 рішення Господарського суду Волинської області від 27.11.2025 у справі № 903/808/25 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 668 802,85 грн скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов у цій частині задоволено. Рішення Господарського суду Волинської області від 27.11.2025 у справі № 903/808/25 в частині задоволення позову про стягнення 295 588,78 грн змінено в мотивувальній частині та викладено в редакції постанови; в частині стягнення судового збору змінено та викладено в новій редакції. 

5. Додатковою постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 (колегія суддів: Мельник О. В., Петухов М. Г., Олексюк Г. Є.) заяву ФОП Ліницької Л. С. про ухвалення додаткового рішення у справі № 903/808/25 задоволено частково; стягнуто з ТОВ "Скай" на ФОП Ліницької Л. С. 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У решті вимог - відмовлено.

6. У касаційній скарзі до Верховного Суду ФОП Ліницька Л. С., зазначаючи про ухвалення додаткової постанови Північно-західним апеляційним господарським судом від 05.03.2026 з порушенням норм процесуального права, просить скасувати оспорюване додаткове рішення апеляційної інстанції (в частині відмови) та ухвалити нове судове рішення, яким заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в апеляційній інстанції задовольнити в повному обсязі.

7. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), позивач посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм статей 123, 126, 129 ГПК України у подібних правовідносинах, викладених: у постановах Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20, від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21; у додатковій постанові Верховного Суду від 15.12.2025 у справі № 910/1840/25 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

8. На переконання скаржника, суд апеляційної інстанції у вирішенні заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу обмежився лише висновками про невеликий обсяг підготовлених матеріалів апеляційного оскарження та проігнорував істотні обставини, зокрема: щодо обсягу апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції (у частині відмови в задоволенні вимог про стягнення 668 802,85 грн) та витрачений адвокатом час на підготовку апеляційної скарги; відповідач під час розгляду справи неодноразово змінював свою позицію щодо обсягу реалізованого товару та обсягу товару, який залишився на його складі. Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 6 %, що відповідає критерію розумності, співмірності та пропорційності.

9. Скаржник вважає, що заявлені ним витрати у розмірі 40 000,00 грн є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та співмірними як з фактичним обсягом роботи, так і з правовою складністю справи та значенням спору для позивача.

10. Відповідач своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.

11. Від ТОВ "Скай" 07.05.2026 надійшли письмові пояснення щодо касаційної скарги, в яких останнє просить суд касаційної інстанції залишити касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись, зокрема, на її необґрунтованість. 

12. Надаючи оцінку доводам скаржника щодо оскарження додаткового рішення суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з такого.

13. Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

14. Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

15. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

16. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

17. Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

18. Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

19. Положення частини першої статті 124 ГПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

20. Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

21. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

22. Відповідно до положень частини третьої статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

23. Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

24. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

25. У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

26. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанови Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 753/15687/15-ц, від 06.06.2019 у справі № 752/4513/17, додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

27. Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

28. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

29. Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

30. Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

31. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

32. Разом із тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

33. Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

34. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

35. Отже, випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

36. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Водночас у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

37. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

38. До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

39. У постановах від 19.02.2022 у справі № 755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

40. Отже, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

41. Верховний Суд неодноразово вказував про те, що критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

42. У постанові від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

43. У постанові від 09.12.2021 у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

44. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

45. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

46. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновки викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

47. Зміст оскаржуваної додаткової постанови свідчить, що у розгляді заяви ФОП Ліницької Л. С. про вирішення питання про судові витрати та ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції виходив з такого:
- у апеляційній скарзі позивач зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок вартості суми судових витрат, яку він поніс та очікує понести у зв`язку з апеляційним переглядом справи, а також зазначив, що докази судових витрат будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;
- позивач 23.02.2026 подав до суду апеляційної інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, в якій просив стягнути з ТОВ "Скай" на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.

48. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу ФОП Ліницька Л. С. надала копії таких документів:
- ордера від 16.12.2025 №1357303 на надання правничої допомоги ФОП Ліницькій Л.С. адвокатом Таш`яном Романом Івановичем;
- договору про надання правової (правничої) допомоги від 03.06.2025 № № 175, укладеного між Адвокатським бюро "Таш`ян і партнери" (далі - Адвокатське бюро) та ФОП Лінецькою Л. С. (далі - Договір);
- акта приймання-передачі наданої правової допомоги від 20.02.2026;
- рахунків на оплату;
- доказів направлення цієї заяви іншим учасникам справи.

49. Умовами укладеного Договору Адвокатське бюро та ФОП Лінецька Л. С. визначили, що:
- Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Надання правової допомоги клієнту здійснює адвокат Таш`ян Роман Іванович (засновник та керуючий Бюро). Адвокатське бюро може залучати до виконання даного договору інших адвокатів на договірних засадах, залишаючись при цьому відповідальним перед клієнтом за належне виконання договору;
- Адвокатське бюро зобов`язується вчинити такі дії: підготувати та направити претензію; підготувати та подати до господарського суду позовну заяву; забезпечити представництво інтересів клієнта у судових засіданнях (у тому числі, у режимі відеоконференції); у разі необхідності - вчинити інші дії, спрямовані на захист інтересів клієнта (за окремим погодженням) [пункти 2.1.2, 2.1.3 Договору];
- для цього Клієнт надає Адвокатському бюро такі повноваження: подавати та підписувати від імені клієнта будь-які документи, включаючи позовні та інші заяви, відзиви, відповіді на відзиви, заперечення, пояснення, скарги, клопотання, запити, різного роду довідки, завіряти копії документів, ознайомлення з матеріалами судових справ та виконавчих проваджень, робити з них виписки, копії, одержувати копії рішень, ухвал, постанов та інших документів, які є у справах, брати участь у судових засіданнях, представляти докази, подавати скарги до вищих інстанцій, вносити необхідні платежі, сплачувати належні гроші, судовий збір чи інші збори, робити від імені клієнта заяви, як усні так і письмові, одержувати будь-які документи від фізичних, юридичних осіб, а також скрізь розписуватися від імені клієнта та виконувати всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цим договором, а також на свій розсуд визначати тактику захисту інтересів клієнта, дотримуючись при цьому положень законодавства та правил адвокатської етики;
- правову допомогу, що надається Адвокатським бюро відповідно до пункту 2.1 даного Договору, Клієнт оплачує у розмірі згідно з домовленістю сторін. За результатами надання правової допомоги складається акт приймання правової допомоги, що підписується сторонами (пункти 4.1, 4.2 Договору);
- сума, вказана в пункті 4.1 даного Договору є гонораром Адвокатського бюро за надання правової допомоги та поверненню не підлягає. До гонорару не включаються фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання договору (пункт 4.3 Договору).

50. Згідно з актом від 20.02.2026 ФОП Лінецькій Л. С. Адвокатським бюро надані такі послуги: представництво інтересів Клієнта у Північно-західному апеляційному суду у справі № 903/808/25, зокрема, складання апеляційної скарги 20 000,00 грн та участь у судовому засіданні 20 000,00 грн. У акті зазначено, що Адвокатське бюро надало відповідні послуги, а Клієнт (ФОП Ліницька Л. С.) отримала правову допомогу за Договором від 03.06.2025 № 195, за що сплатила 40000,00 грн.

51. До суду апеляційної інстанції від ТОВ "Скай" надійшли заперечення на заяву про винесення додаткового рішення у справі, в яких відповідач просив суд апеляційної інстанції відмовити в її задоволенні. ТОВ "Скай", зокрема, посилаючись на положення статті 124 ГПК України, вказувало про відсутність зазначення позивачем в апеляційній скарзі розміру попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат. Відповідач також вказував, що вважає заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу необґрунтованими, завищеними та непропорційними до предмету спору; позивачем подані докази, які не підтверджують факт надання професійної правничої допомоги; Договором або іншим документом (Додатком до договору, протоколом узгодження договірної ціни тощо) не визначено розмір гонорару, який оплачує позивач адвокату за надану правову допомогу; заявлена позивачем сума витрат підлягає значному зменшенню, з метою дотримання принципів пропорційності та співмірності; об`єм складеної адвокатом позивача апеляційної скарги свідчить про те, що на її підготовку не потребувалося значної кількості витраченого часу, а вартість представництва в одному судовому засіданні у розмірі 20 000,00 грн явно не відповідає принципу пропорційності та співмірності.

52. Причиною подання касаційної скарги стала незгода позивача з ухваленим додатковим судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

53. У вирішенні доводів касаційної скарги Суд враховує, що ФОП Лінецькою Л. С. дотримано, як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат.

54. Як слідує із оскаржуваної додаткової постанови, суд апеляційної інстанції з огляду на наведені мотиви та надані позивачем докази на обґрунтування розміру заявлених до розподілу витрат на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції, матеріали справи № 903/808/25, у т.ч. і врахувавши доводи відповідача та наведені ним доводи у запереченнях, виходив із того, що: 
- заявлена позивачем сума до стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 40 000,00 грн є завищеною;
- зі змісту апеляційних скарг поданих представником позивача вбачається, що вони не є достатньо об`ємними за обсягом (5 арк. та 1 арк. основного тексту скарг), що свідчить, що їх підготовка та складання не потребували значних затрат часу, а підготовка апеляційних скарг не призвела до суттєвого збільшення обсягу юридичної роботи адвоката під час представництва інтересів ФОП Ліницької Л. С. у Північно-західному апеляційному господарському суді.
- мотивом часткового скасування рішення суду першої інстанції слугували не доводи апеляційних скарг у частині надання правової оцінки спірних відносин, а власні висновки суду щодо правової природи спірного правочину;
- зважаючи на те, що у суді апеляційної інстанції відбулося лише одне судове засідання вартість послуги "участь в судовому засіданні" у розмірі 20 000,00 грн є явно завищеною.

55. Відтак, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду апеляційної інстанції адвокатом документів, час, витрачений на виконання відповідних робіт, доцільність та необхідність виконання даних робіт (надання послуг), на переконання суду апеляційної інстанції, розумною та співмірною є компенсація витрат позивачу у розмірі 10 000,0 грн (5 000,00 грн за складення апеляційних скарг та 5 000,00 грн за участь у судовому засіданні).

56. Верховний Суд при касаційному перегляді додаткової постанови суду апеляційної інстанції, не виявив у діях суду апеляційної інстанції порушень приписів статей 123, 126, 129 ГПК України, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б призвели до ухвалення судом незаконного рішення. 

57. При цьому колегія суддів зазначає, що питання про відшкодування ФОП Ліницькій Л. С. понесених неї витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, суд апеляційної інстанції вирішив із урахуванням критеріїв розумності і реальності, їх співмірності зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами). Під час ухвалення оскарженого додаткового рішення врахував ключові обставини, які необхідні під час розгляду заяви про розподіл витрат на правничу допомогу, оцінив витрати у контексті принципів розумності, співмірності, обґрунтованості і дійшов висновку про її часткове задоволення.

58. Натомість доводи скаржника не спростовують зазначених висновків суду і є переоцінкою мотивів, якими керувався суд апеляційної інстанції. Із доводів касаційної скарги також не вбачається того, у зв`язку з чим Суд міг би замінити висновки суду апеляційної інстанцій власною оцінкою, визначити інший розмір судових витрат, ніж той, що був доведений стороною.

59. Колегія суддів зауважує, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, та не свідчить про незаконність оскаржуваної додаткової постанови.

60. Як вже зазначено вище, позивач у касаційній скарзі посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України та вказує на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду викладені у низках постанов Верховного Суду щодо застосування статей 126, 129 ГПК України.

61. Водночас, зі змісту оскаржуваної додаткової постанови убачається, що судом належним чином здійснена оцінка доказів у справі та правильно застосовано норми закону, і висновки суду апеляційної інстанції у повній мірі в цій частині узгоджуються з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у тому числі і у означених скаржником постановах.

62. Суд зазначає, що посилання скаржника на постанови Верховного Суду, визначені у касаційній скарзі, є необґрунтованими та фактично зводяться до намагання скаржника здійснити переоцінку доказів у справі у контексті доведеності /обґрунтованості підстав для стягнення заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу. Адже суд апеляційної інстанції на підставі встановлених фактичних обставин цієї справи дійшов висновку про часткове відшкодування позивачеві витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

63. Верховний Суд при касаційному перегляді оскаржуваних судових рішень не виявив у діях суду апеляційної інстанції порушень приписів статей 123, 126, 129, ГПК України, неправильного застосування норм процесуального права, які б призвели до ухвалення незаконного рішення, а повноваженнями додаткової перевірки доказів з огляду на статтю 300 ГПК України Верховний Суд не наділений.

64. За наведеного, суд касаційної інстанції зазначає, що доводи касаційної скарги у своїй сукупності, з урахуванням наведеного у цій постанові, не знайшли свого підтвердження, що виключає можливість скасування оскаржуваної додаткової постанови суду апеляційної інстанції в цій частині.

65. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

66. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

67. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

68. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що додаткова постанова суду апеляційної інстанції ухвалена із додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її зміни чи скасування немає.

69. Оскільки судовий збір з касаційної скарги на додаткове судове рішення не сплачується, відповідно розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ліницької Людмили Семенівни залишити без задоволення, а додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 у справі № 903/808/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова