П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/37020/25	

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:03.12.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Хмельницькій області, ГУПФ України в Одеській області про:
- визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Хмельницький області №154450010102 від 18 липня 2025 року про відмову мені у призначені пенсії за віком та не зарахування періоду роботи В МЧП "ИВИК" міста Білгород-Дністровський Одеської області з 01 липня 1996 року по 01 січня 1998 року;
- визнання протиправною відмову ГУПФ України в Одеській області, викладену у листі від 09 жовтня 2025 року за №29458-27808/11 щодо не зарахуванню в мій страховий стаж певного періоду моєї роботи та придбаного страхового стажу, не призначення пенсії за віком;
- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області зарахувати до мого страхового стажу період роботи в МЧП "ИВИК" міста Білгород-Дністровський Одеської області з 01 липня 1996 року по 01 січня 1998 року згідно із записами у моєї трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 09 серпня 1984 року, два місяця страхового стажу, придбаного мною за Типовим договором №02515059100014 від 26 серпня 2025 року та призначити мені пенсію за віком з 10 вересня 2025 року. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що у зв`язку із досягненням 60-річного віку, звернулася до територіального пенсійного органу із заявою про призначення пенсії. Однак, рішенням №154450010102 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Вважаючи рішення протиправним позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідач – ГУПФ України в Одеській області, позов не визнав, вказуючи, що Головне управління не є суб`єктом прийняття рішення та є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки проживання позивача на території, яку обслуговує Головне управління, не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним фактор є визначення органу яким саме було прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі та стало підставою для звернення з позовом до суду. Вимоги позивача щодо визнання протиправною відмови Головного управління, викладеної у листі від 09 жовтня 2025 року №29458-27808/П, є безпідставними, оскільки позивачу було надано відповідь на звернення. Після винесення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 18 липня 2025 року рішення про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до Головного управління із заявою від 10.09.2025 щодо надання інформації про зарахування певного періоду роботи до страхового стажу, а також призначення пенсії за віком. Оскільки заяву подано без дотримання вимог Порядку № 22-1, її розгляд здійснено відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та листом від 09 жовтня 2025 року №29458-27808/П-02/8-1500/25 надано відповідь, яка мала інформаційно – роз`яснювальний характер. Рішення про відмову в перерахунку пенсії на підставі заяви не виносилось. Дана відповідь не є індивідуальним актом та не дає підстави для призначення пенсії. Нормами чинного законодавства, а саме Порядком №22-1, визначено чіткий алгоритм дій щодо подання та оформлення документів для призначення/перерахунок пенсії.
Відповідач – ГУПФ України в Хмельницькій області, позов не визнав, вказуючи, що відповідно до ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі – Закон №1058-ІV), страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01 січня 2004 року). Враховуючи зазначене, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01 січня 2004 року, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. З 01 січня 2004 року страховий стаж обчислюється органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (згідно даних про сплату страхових внесків). Звертаємо увагу суду, що до страхового стажу позивачки не враховано період роботи з 01 липня 1996 року по 01 січня 1998 року згідно відомостей трудової книжки від 19 серпня 1986 року серії НОМЕР_1 , оскільки у записі №9 відсутній номер наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера. Згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивачки становить 30 років 4 місяці 24 дні (при необхідних 32), що недостатньо для призначення пенсії за віком. Жодних інших документів, підтверджуючих вищезазначені періоди роботи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі – Порядок №637), ОСОБА_1 при зверненні за призначенням пенсії не надано. Відповідно до типового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 26 серпня 2025 року №02515059100014 позивачкою було сплачено 7 040 грн. єдиного внеску 02 вересня 2025 року, тобто після прийняття головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. У разі звернення позивачкою за призначенням пенсії за віком до територіальних органів Пенсійного фонду України, вказаний період буде зарахований до страхового стажу.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Хмельницькій області, ГУПФ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Хмельницький області №154450010102 від 18 липня 2025 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУПФ України в Хмельницький області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01 липня 1996 року по 01 січня 1998 року згідно з трудовою книжкою від 09 серпня 1984 року НОМЕР_1 .
Зобов`язано ГУПФ України в Хмельницький області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 липня 2025 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду в цій справі.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Хмельницький області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги:
- суд першої інстанції дійшов до хибного висновку, щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01 липня 1996 року по 01 січня 1998 року згідно з трудовою книжкою від 19 серпня 1986 року серії НОМЕР_1 , оскільки у записі №9 відсутній номер наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера. Згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивачки становить 30 років 4 місяці 24 дні (при необхідних 32), що недостатньо для призначення пенсії за віком. Жодних інших документів, підтверджуючих вищезазначені періоди роботи, передбачені Порядком №637, ОСОБА_1 при зверненні за призначенням пенсії не надано;
- висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Хмельницький області №154450010102 від 18 липня 2025 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання ГУПФ України в Хмельницький області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01 липня 1996 року по 01 січня 1998 року згідно з трудовою книжкою від 09 серпня 1984 року НОМЕР_1 , зобов`язання ГУПФ України в Хмельницький області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 липня 2025 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду в цій справі, є помилковим та необґрунтованим. Пунктом 10.2 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України №7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі" вказується, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. При цьому суд повинен мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта – є помилковим.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року іншими учасниками справи не оскаржено.
Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Хмельницький області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
10 липня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Відповідно до п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року (далі – Порядок №22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію – ГУПФ України в Хмельницький області, яке уповноважено розглядати заяву позивача від 07 жовтня 2025 року.
Рішенням ГУПФ України в Хмельницький області №154450010102 від 18 липня 2025 року, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком.
Так, в рішенні зазначено наступне:
Вік заявниці 60 років 18 днів.
Необхідний страховий стаж відповідно до ст. 26 Закону №1058-ІV становить 32 рік.
Страховий стаж заявниці становить 30 років 4 місяці 24 дні.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 01 липня 1996 року по 01 січня 1998 року згідно з трудовою книжкою від 09 серпня 1984 року НОМЕР_1 , оскільки не зазначено номер наказу про звільнення з роботи.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав усі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Суд першої інстанції зазначив, що за загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії. Враховуючи вищевикладене, рішення ГУПФ України в Хмельницький області №154450010102 від 18 липня 2025 року, щодо відмови у призначенні пенсії є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, тому є протиправним та підлягає скасуванню. 
Враховуючи протиправність оскаржуваного рішення ГУПФ України в Хмельницький області № 154450010102 від 18 липня 2025 року, у суду першої інстанції є всі підстави для зобов`язання ГУПФ України в Хмельницький області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01 липня 1996 року по 01 січня 1998 року згідно з трудовою книжкою від 09 серпня 1984 року НОМЕР_1 .
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст.46, п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, п.п.1.1, 1.7, 4.1, 4.2, 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, п.п.1-3 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній .
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року.
Позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком досяг 60 років. Таким чином, для призначення пенсії позивачу необхідно мати 31 рік страхового стажу. Саме відсутність 31 року страхового стажу стала підставою для відмови у призначенні пенсії.
Відповідно ч.2 ст. 24 Закону №1058-VI, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
З оскаржуваного рішення відсутність необхідного стажу не зараховано періоди трудової діяльності з 12 червня 1986 року по 25 жовтня 1988 року, з 31 січня 1990 року по 04 лютого 1991 року, оскільки відтиск печатки на звільненні не придатний до читання; з 05 лютого 1991 року по 19 липня 1991 року, оскільки наявне виправлення, не завірене належним чином.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Відповідно п.п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, якщо документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З урахуванням вищенаведених правових норм, колегія суддів вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці немає необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваним рішенням ГУПФ України в Хмельницький області №154450010102 від 18 липня 2025 року, позивачу не зараховано до страхового стажу період роботи з 01 липня 1996 року по 01 січня 1998 року згідно з трудовою книжкою від 09 серпня 1984 року НОМЕР_1 , оскільки не зазначено номер наказу про звільнення з роботи.
Колегія суддів зазначає, що на момент заповнення трудової книжки позивача вперше, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162 (далі – Інструкція №162 ).
Відповідно п.2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.
Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
З 29 липня 1993 року порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 №58 (далі – Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З урахуванням вищенаведених правових норм, колегія суддів вказує, що обов`язок щодо заповнення трудової книжки та внесення достовірних даних покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09 серпня 1984 року, позивач у спірний період працювала на посаді головного бухгалтера в малому приватному підприємстві "ИВИК" з 01 липня 1996 року (наказ №1-ок) по 01 січня 1998 року, записи про прийняття на роботу та звільнення завірені печаткою підприємства та підписами директора.
Колегія суддів зазначає, що вказані записи трудової книжки позивача відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому, чітку дату звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працював позивач, а також завірені печатками.
Натомість, згідно з приписами Інструкцій №162 та №58 трудова книжка заповнюється відповідальним працівником підприємства, а не особисто робітником (у цьому випадку позивачем), записи завіряються або такою особою, або керівником та скріплюються печаткою.
За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо. Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство роботодавець.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача не можуть вважатися достатньою підставою для відмови останньому у зарахуванні періоду роботи з 01 липня 1996 року по 01 січня 1998 року до її загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем з певними недоліками, відсутня.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.
Колегія суддів зазначає, що окремі недоліки щодо заповнення трудової книжки, а також ведення іншої первинної документації (як-от, неповне зазначення відомостей про особу, перекручення даних про особу чи неправильне написання відомостей про особу) не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відтак, на переконання суду, виявлені територіальним органом Пенсійного фонду України недоліки у зазначенні відомостей про особу, що не відповідає паспортним даним, при дотриманні усіх інших вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, переведення, звільнення з роботи тощо), не є підставою для не зарахування спірних періодів до стажу її роботи.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно із ч.1 ст. 101 Закону №1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.
Відповідно до Порядку №22-1 органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.
Порядком №22-1 установлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.
Такий підхід узгоджується із ч.1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що за загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.
За таких обставин рішення ГУПФ України в Хмельницький області №154450010102 від 18 липня 2025 року, щодо відмови у призначенні пенсії є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, тому є протиправним та підлягає скасуванню, що вірно встановлено судом першої інстанції. 
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 11 травня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.