справа № 991/7150/26
провадження №11-сс/991/424/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року м.Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
підозрюваної ОСОБА_5 ,
захисника підозрюваної ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві апеляційні скарги захисника підозрюваної ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08 червня 2026 року про застосування до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді застави у кримінальному провадженні №52022000000000387 від 23 листопада 2022 року,
ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного рішення і встановлені судом обставини.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08 червня 2026 року частково задоволено клопотання старшого детектива Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) ОСОБА_8 , погоджене прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) ОСОБА_7 , про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави. Застосовано до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 900 000 грн. із покладенням відповідних процесуальних обов`язків.
При ухваленні зазначеного рішення слідчий суддя виходив із наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 передбаченого ч.5 ст.191 КК кримінального правопорушення, існування ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення, приховування або спотворення речей чи документів, незаконного впливу на свідків та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення. Водночас, визнавши необхідним застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя не погодився із запропонованим стороною обвинувачення розміром застави у сумі 5 001 984 грн., вважаючи його надмірним, та визначив заставу у розмірі 900 000 грн., який, на його переконання, відповідає принципу пропорційності, не є для підозрюваної каральним чи непомірним тягарем і виступатиме достатнім стримуючим фактором від порушення процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник підозрюваної ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08 червня 2026 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилався на відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри. На думку сторони захисту, повідомлена ОСОБА_5 підозра ґрунтується на припущеннях сторони обвинувачення щодо штучного завищення вартості обладнання, умовній тезі про допустимість лише 10-відсоткової націнки та висновку експертів, який не підтверджує фактичного заволодіння коштами ДП «НАЕК «Енергоатом».
Захисник зазначав, що у кримінальному провадженні йдеться не про звичайне постачання обладнання, а про комплекс робіт, пов`язаних із будівництвом, проєктуванням, комплектацією, розрахунками, погодженням технічних рішень, кошторисною документацією та іншими складовими, які впливали на кінцеву вартість. На переконання сторони захисту, порівняння стороною обвинувачення фактичної вартості виконаних робіт та поставленого обладнання з умовною ціною прямої поставки окремого обладнання є некоректним та не підтверджує наявності збитків.
Також захисник посилався на те, що ОСОБА_5 не приймала самостійних рішень щодо визначення очікуваної вартості закупівлі, не контролювала діяльність ПрАТ «Юженергобуд» чи іноземних постачальників, не отримувала будь-якої вигоди від спірних правочинів та діяла в межах службових повноважень і внутрішніх процедур ВП «Атомпроектінжиніринг» ДП «НАЕК «Енергоатом»». На думку сторони захисту, матеріали кримінального провадження не містять належних доказів того, що ОСОБА_5 вступала у злочинну змову з ОСОБА_9 або іншими особами щодо заволодіння коштами державного підприємства.
Окремо сторона захисту звертала увагу на те, що слідчий суддя безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про витребування додаткових матеріалів досудового розслідування, зокрема висновків експертів, протоколу огляду приміщення від 27 листопада 2025 року з відеозаписом та стенограмою, протоколів допиту свідка ОСОБА_10 , а також про допит у судовому засіданні чоловіка підозрюваної ОСОБА_11 та підозрюваного ОСОБА_9 . Зазначені матеріали могли мати істотне значення для перевірки обґрунтованості підозри, а їх недослідження свідчить про неповноту судового розгляду.
Сторона захисту також стверджувала, що сторона обвинувачення не надала суду матеріали, які, на її думку, можуть спростовувати версію підозри, зокрема відомості, пов`язані з фактичними обставинами огляду автоматизованої системи управління технологічними процесами, показаннями свідків та вихідними даними експертного дослідження. На думку сторони захисту, слідчий суддя не надав належної оцінки цим доводам, фактично обмежившись загальним посиланням на те, що остаточна оцінка доказів має здійснюватися під час розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, захисник заперечував належність та достовірність висновку експертів, на якому ґрунтується визначений стороною обвинувачення розмір ймовірно завданої шкоди. Цей висновок має умовний характер, побудований на заданій слідчим вихідній умові щодо граничної 10-відсоткової надбавки, не враховує специфіку предмета договору, складність робіт, фактичний ланцюг постачання, реальну вартість обладнання та супутніх робіт, а тому не може бути достатньою підставою для висновку про обґрунтованість підозри.
На переконання захисника, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, оскільки слідчий суддя не перевірив належним чином конкретні доводи сторони захисту щодо відсутності складу інкримінованого кримінального правопорушення, відсутності завищення вартості обладнання, відсутності шкоди та відсутності причинного зв`язку між діями ОСОБА_5 і ймовірним заволодінням коштами.
Також захисник посилався на недоведеність ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК, та вважав їх абстрактними, такими, що ґрунтуються на припущеннях сторони обвинувачення, а не на конкретних фактичних даних.
Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду захисник зазначав, що він спростовується віком ОСОБА_5 , її постійним місцем проживання, міцними соціальними зв`язками, пенсійним статусом, тривалою належною процесуальною поведінкою в іншому кримінальному провадженні, прибуттям до судових засідань та відсутністю будь-яких спроб ухилення від органу досудового розслідування чи суду. На думку сторони захисту, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення сама по собі не може бути достатньою підставою для висновку про реальність цього ризику.
Ризик знищення, приховування або спотворення речей чи документів захисник вважав недоведеним, оскільки ОСОБА_5 з вересня 2023 року не працює у ВП «Атомпроектінжиніринг» ДП «НАЕК «Енергоатом»», перебуває на пенсії, не має доступу до службових документів, приміщень підприємства чи електронних систем, а основні документи вже перебувають у володінні органу досудового розслідування, державного підприємства або інших установ. На переконання захисту, припущення прокурора про можливість штучного створення підозрюваною документів, зокрема розписок чи інших паперів щодо отримання коштів від ОСОБА_9 , не підтверджене жодними конкретними даними.
Заперечуючи ризик незаконного впливу на свідків та іншого підозрюваного, захисник зазначав, що сторона обвинувачення не навела конкретних фактів спроб такого впливу з боку ОСОБА_5 , не довела наявності у неї реальних можливостей впливати на свідків, а сам перелік осіб, з якими їй заборонено спілкуватися, є надмірним та не індивідуалізованим, основні особи вже допитані, а ризик впливу не може обґрунтовуватися лише службовими чи професійними контактами, які існували у минулому.
Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення захисник також вважав необґрунтованим. На його думку, посилання сторони обвинувачення на інше кримінальне провадження за ч.5 ст.191 КК не може автоматично підтверджувати схильність ОСОБА_5 до вчинення нових кримінальних правопорушень, тим більше за відсутності будь-яких порушень нею процесуальних обов`язків та з огляду на те, що вона вже не працює на посаді, з якою сторона обвинувачення пов`язує можливість вчинення інкримінованих дій.
Також захисник зазначав про недоведеність неможливості застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу або відсутність потреби в застосуванні будь-якого запобіжного заходу. Сторона захисту вважала, що належна процесуальна поведінка підозрюваної підтверджена її поведінкою в іншому кримінальному провадженні, прибуттям до суду, участю у процесуальних діях та відсутністю будь-яких порушень.
У скарзі також наголошував на непомірності визначеної застави у розмірі 900 000 грн., слідчий суддя не врахував належним чином вік ОСОБА_5 , стан її здоров`я, пенсійний дохід, майновий стан, сімейні обставини, наявність фінансових зобов`язань, а також обставини, пов`язані з участю підозрюваної в іншому кримінальному провадженні. Навіть визначена слідчим суддею застава є надмірною та фактично покладає на підозрювану непомірний тягар.
Крім того, захисник вказував на надмірність окремих покладених на ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, зокрема обов`язку не відлучатися з м.Бровари Київської області без дозволу слідчого, детектива, прокурора або суду, оскільки такий обов`язок може ускладнити участь підозрюваної в судових засіданнях та реалізацію нею своїх процесуальних прав в іншому кримінальному провадженні.
Своєю чергою, не погоджуючись із ухвалою слідчого судді в частині визначеного розміру застави, прокурор ОСОБА_7 також звернулася з апеляційною скаргою, у якій просила ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08 червня 2026 року скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1503 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5 001 984 грн., із покладенням на неї відповідних процесуальних обов`язків.
При цьому прокурор не оспорювала висновків слідчого судді щодо обґрунтованості повідомленої ОСОБА_5 підозри, наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначала, що висновки слідчого судді щодо помірного ступеня передбачених п.1, 2, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, а також достатності застави у розмірі 900 000 грн. для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
На підтвердження цієї позиції прокурор посилалася на тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке належить до особливо тяжких, розмір предмета ймовірного заволодіння коштами ДП «НАЕК «Енергоатом»», який, за версією сторони обвинувачення, становить 169 589 194,02 грн., а також на роль ОСОБА_5 у механізмі ймовірного вчинення кримінального правопорушення у співучасті з ОСОБА_9 .
Прокурор вважала суперечливими висновки слідчого судді щодо ризику переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду. Слідчий суддя, з одного боку, визнав цей ризик доведеним, а з іншого - безпідставно знизив його інтенсивність, пославшись на відсутність реальних намірів підозрюваної ухилятися від правосуддя. Прокурор зазначала, що можливість призначення суворого покарання, значний розмір ймовірно завданої шкоди, а також інше кримінальне провадження за ч.5 ст.191 КК підвищують імовірність ухилення ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду.
Також прокурор не погоджувалася з оцінкою слідчого судді щодо ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів. На думку сторони обвинувачення, слідчий суддя не врахував відомостей, які свідчать про можливість штучного створення підозрюваною документів з метою надання видимості легальності отриманню коштів від ОСОБА_9 , зокрема розписок, боргових документів чи інших матеріалів, які можуть бути використані для захисту.
Перебування ОСОБА_5 на пенсії та відсутність у неї доступу до службових приміщень чи документів підприємства не усуває ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, оскільки такий ризик стосується не лише офіційної документації підприємства, а й можливості створення або зміни інших документів, які можуть мати значення для кримінального провадження.
Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення прокурор посилалася на те, що ОСОБА_5 вже притягується до кримінальної відповідальності в іншому кримінальному провадженні за ч.5 ст.191 КК, що, на думку сторони обвинувачення, слідчий суддя не врахував належним чином при оцінці інтенсивності цього ризику.
На думку прокурора, застава у розмірі 900 000 грн. не є достатнім стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної, слідчий суддя не повною мірою врахував обставини інкримінованого кримінального правопорушення, розмір ймовірно завданої шкоди, майновий стан підозрюваної, можливість внесення застави іншими особами, а також імовірність наявності у співучасників коштів, отриманих унаслідок інкримінованого кримінального правопорушення.
З урахуванням наведеного прокурор вважала, що саме застава у розмірі 5 001 984 грн. відповідатиме тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, майновому стану підозрюваної, встановленим ризикам та буде достатньою для забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на неї процесуальних обов`язків.

Позиції учасників судового провадження.
Підозрювана ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили задовольнити її у повному обсязі з зазначених у ній підстав. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, посилаючись на необґрунтованість наведених у ній доводів.
Прокурор у судовому засіданні підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила задовольнити її у повному обсязі з зазначених у ній підстав. Проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту заперечувала.

Мотиви суду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваної, її захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено засади верховенства права, законності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, змагальності сторін і свободи в поданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 ст.131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені цією нормою.
Підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.2 ст.177 КПК, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також існування ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд відповідно до ч.1 ст.194 КПК зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри, існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст.177 КПК, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання таким ризикам.
З урахуванням наведених положень кримінального процесуального закону колегія суддів перевіряє доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави, а також доводи апеляційної скарги прокурора щодо недостатності визначеного слідчим суддею розміру застави.
Перевіряючи доводи сторони захисту про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд виходить з такого.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (ч.5 ст.9 КПК), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, §32; рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04, §175).
Разом з цим стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що сторона обвинувачення на цьому етапі кримінального провадження має оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відтак, на цій стадії слідчий суддя, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення винуватості чи її відсутності у вчиненні кримінального правопорушення, а зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності наданих матеріалів визначити, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу. Такий підхід узгоджується також із правовою позицією ЄСПЛ, викладеною у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. The United Kingdom) від 28 жовтня 1994 року, відповідно до якої факти, що є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи висунення обвинувачення, черга якого настає на наступній стадії кримінального процесу.
Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо необґрунтованості повідомленої ОСОБА_5 підозри, колегія суддів встановила таке.
Детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування, а прокурорами САП процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №52022000000000387 від 23 листопада 2022 року, у межах якого ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК.
Зі змісту повідомлення про підозру та матеріалів, наданих слідчому судді, слідує, що ОСОБА_5 підозрюється в заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.
За версією сторони обвинувачення, інкриміновані події пов`язані з укладенням та виконанням договорів щодо постачання обладнання для Ташлицької ГАЕС, формуванням та погодженням його вартості, використанням відповідних комерційних пропозицій, а також діями посадових і пов`язаних осіб, які, на думку органу досудового розслідування, призвели до заволодіння коштами ДП «НАЕК «Енергоатом» у розмірі 169 589 194,02 грн.
Повідомлення про підозру містить, зокрема, зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та стислий виклад фактичних обставин, у вчиненні яких підозрюється особа. Зі змісту повідомлення про підозру слідує, що в ньому логічно та послідовно викладено фактичні обставини можливого вчинення кримінального правопорушення.
На думку суду, висновок слідчого судді про обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_5 підтверджується наданими слідчому судді та дослідженими матеріалами провадження, в яких наявна сукупність даних, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_5 могла вчинити інкриміноване їй кримінальне правопорушення.
Такі відомості підтверджуються сукупністю зібраних у ході досудового розслідування матеріалів, у тому числі документами щодо укладення та виконання договорів, пов`язаних із постачанням обладнання для Ташлицької ГАЕС, матеріалами щодо визначення, погодження та зміни вартості відповідного обладнання, документами щодо руху обладнання та його оплати, матеріалами тимчасових доступів, обшуків та оглядів, документами щодо діяльності ВП «Атомпроектінжиніринг» ДП «НАЕК «Енергоатом»», ПрАТ «Юженергобуд» та інших суб`єктів, а також висновками експертів щодо вартості обладнання та розміру ймовірно завданих збитків.
При перегляді оскаржуваного судового рішення з метою перевірки висновків слідчого судді щодо наявності обґрунтованої підозри у цьому провадженні суд не оцінює докази з точки зору їх достатності для встановлення винуватості ОСОБА_5 , не вирішує питання про остаточну кваліфікацію її дій та не надає переваги одній із версій сторін щодо економічної суті спірних правовідносин. На цій стадії перевіряється лише те, чи надані стороною обвинувачення матеріали у своїй сукупності дають достатні підстави для висновку про вірогідну причетність особи до інкримінованих подій.
Колегія суддів вважає, що надані слідчому судді матеріали на обґрунтування підозри є достатніми для висновку щодо можливої причетності ОСОБА_5 до подій інкримінованого кримінального правопорушення.
Доводи сторони захисту про те, що у кримінальному провадженні йдеться не про звичайне постачання обладнання, а про комплекс робіт, пов`язаних із будівництвом, проєктуванням, комплектацією, розрахунками, погодженням технічних рішень, кошторисною документацією та іншими складовими, не спростовують висновку слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри.
Такі доводи фактично стосуються альтернативного бачення стороною захисту господарської та економічної природи відповідних правовідносин, правильності формування ціни договору, співвідношення вартості окремого обладнання та вартості комплексу робіт, а також наявності чи відсутності завищення вартості. Ці питання потребують подальшої перевірки у межах досудового розслідування та, у разі направлення обвинувального акта до суду, можуть бути предметом дослідження під час судового розгляду по суті.
Суд також не вважає переконливими доводи захисту про те, що відсутність у ОСОБА_5 самостійних повноважень щодо визначення очікуваної вартості закупівлі або прийняття остаточних рішень у відповідних процедурах автоматично виключає обґрунтованість підозри. За змістом повідомлення про підозру інкриміноване кримінальне правопорушення, за версією сторони обвинувачення, могло бути вчинене за попередньою змовою групою осіб, а тому оцінці підлягають не лише формальні повноваження окремої особи, але й зміст її можливої участі у відповідних подіях, характер службових дій, взаємозв`язок з іншими учасниками та наслідки таких дій.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_5 не контролювала діяльність ПрАТ «Юженергобуд» чи іноземних постачальників, не отримувала вигоди від спірних правочинів та діяла в межах службових повноважень, також не спростовують наявності обґрунтованої підозри на цьому етапі кримінального провадження. Остаточна перевірка цих тверджень потребує оцінки сукупності доказів, у тому числі документів, показань, висновків експертів, матеріалів слідчих і процесуальних дій, що виходить за межі завдань судового контролю під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу.
Доводи сторони захисту щодо умовності висновку експертів, застосування під час експертного дослідження визначеної слідством надбавки, неврахування складності робіт, фактичного ланцюга постачання, реальної вартості обладнання та супутніх робіт також не спростовують обґрунтованість підозри на цьому етапі кримінального провадження. Зазначені доводи фактично стосуються повноти, правильності та переконливості експертного дослідження, а також оцінки альтернативної економічної версії сторони захисту, що може бути предметом подальшої перевірки під час досудового розслідування та судового розгляду.
Колегія суддів також бере до уваги доводи захисту про те, що слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотань про витребування додаткових матеріалів досудового розслідування та допит окремих осіб у судовому засіданні. Разом з цим такі доводи не свідчать про істотну неповноту судового розгляду чи незаконність оскаржуваної ухвали.
Слідчий суддя обґрунтовано врахував, що ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні має процесуальний статус підозрюваного, а тому не може бути допитаний у судовому засіданні як свідок з попередженням про кримінальну відповідальність. Щодо інших матеріалів, на витребуванні яких наполягала сторона захисту, суд враховує, що на стадії розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя не зобов`язаний забезпечувати повне і всебічне дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні в тому обсязі, який властивий судовому розгляду по суті.
Водночас сторона захисту мала можливість надавати суду свої матеріали, пояснення та доводи, а слідчий суддя надав оцінку тим обставинам, які були необхідними для вирішення питання, передбаченого ч.1 ст.194 КПК. За таких обставин відмова у витребуванні додаткових матеріалів та допиті окремих осіб сама по собі не свідчить про необґрунтованість висновку слідчого судді щодо наявності обґрунтованої підозри.
Отже, доводи сторони захисту про відсутність у матеріалах провадження достатніх даних на підтвердження обґрунтованості підозри на цьому етапі кримінального провадження є передчасними та не спростовують висновку слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри щодо можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення за викладених у повідомленні про підозру обставин.
Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, та доводам прокурора щодо їх більшої інтенсивності, колегія суддів враховує таке.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості того, що особа вдасться до дій, які перешкоджатимуть досудовому розслідуванню чи судовому розгляду або створюватимуть загрозу належному здійсненню кримінального провадження. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково вчинятиме відповідні дії, однак вимагає наявності достатніх підстав вважати, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Зазначений стандарт суд використовує для перевірки висновків слідчого судді щодо існування ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК, на які посилалась сторона обвинувачення у клопотанні про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу.
Щодо ризику переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду колегія суддів зазначає таке.
ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого корупційного кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та з конфіскацією майна.
Отже, очікування можливого суворого покарання, у разі визнання особи винуватою, може бути враховано при оцінці ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. При цьому тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення сама по собі не є достатньою підставою для висновку про існування такого ризику, однак у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження та даними про особу підозрюваної може підвищувати ймовірність його реалізації.
Суд враховує, що після повідомлення про підозру процесуальна ситуація для ОСОБА_5 істотно змінилася, оскільки вона набула статусу підозрюваної у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого корупційного кримінального правопорушення, розмір ймовірно завданої шкоди за яким, відповідно до версії сторони обвинувачення, становить 169 589 194,02 грн.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, перебуває на пенсії, раніше прибувала до суду та не ухилялася від участі в іншому кримінальному провадженні, суд бере до уваги. Такі обставини характеризують підозрювану та зменшують інтенсивність ризику переховування, однак не усувають його повністю.
Сам факт попередньої належної процесуальної поведінки особи в іншому кримінальному провадженні не може автоматично ототожнюватися з відсутністю ризику переховування у цьому кримінальному провадженні, оскільки йдеться про новий процесуальний статус, новий обсяг підозри та додаткові можливі кримінально-правові наслідки для особи.
Суд враховує, що наявність іншого кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за ч.5 ст.191 КК може підвищувати значущість можливих кримінально-правових наслідків для підозрюваної, а отже враховуватися при оцінці ризику переховування. Водночас ця обставина не може оцінюватися ізольовано від її фактичної процесуальної поведінки в іншому провадженні, даних про явку до суду, виконання покладених процесуальних обов`язків та відсутність встановлених спроб ухилення. Тому вона підтверджує наявність відповідного ризику, однак не дає підстав для висновку про його високий ступінь.
З огляду на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, розмір ймовірно завданої шкоди та зміну процесуального статусу ОСОБА_5 , колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. Разом з цим дані про особу підозрюваної, її вік, соціальні зв`язки, місце проживання, пенсійний статус і попередня процесуальна поведінка свідчать про помірний, а не високий ступінь цього ризику.
Щодо ризику незаконного впливу на свідків та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні колегія суддів зазначає таке.
Оцінюючи наявність зазначеного ризику, слідчий суддя обґрунтовано виходив із передбаченої КПК процедури отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої спочатку на стадії досудового розслідування такі показання отримуються шляхом допиту слідчим або прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст.225 КПК. Відповідно до ч.4 ст.95 КПК суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Саме тому ризик незаконного впливу на свідків зберігає своє значення не лише на початковому етапі досудового розслідування, а й до моменту безпосереднього отримання судом показань від відповідних осіб та їх дослідження судом.
У цьому кримінальному провадженні встановлюються обставини, пов`язані з укладенням та виконанням договорів щодо постачання обладнання, формуванням і погодженням його вартості, діяльністю ВП «Атомпроектінжиніринг» ДП «НАЕК «Енергоатом»», ПрАТ «Юженергобуд», а також взаємодією осіб, які могли бути залучені до відповідних процесів.
З огляду на характер повідомленої підозри, службове становище, яке займала ОСОБА_5 у період інкримінованих подій, коло осіб, з якими їй інкримінується взаємодія, а також те, що частина таких осіб може володіти відомостями щодо обставин кримінального провадження, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризику незаконного впливу на свідків та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.
Доводи захисту про те, що основні свідки вже допитані, керівництво відповідних підприємств змінилося, а ОСОБА_5 не має доступу до приміщень ВП «Атомпроектінжиніринг» ДП «НАЕК «Енергоатом»», не спростовують існування цього ризику повністю. Допит свідків під час досудового розслідування не усуває значення їх майбутнього допиту в суді, а ризик незаконного впливу може полягати не лише у службовому чи адміністративному впливі, але й у можливості узгодження позицій, зміни пояснень або схиляння до певної поведінки у кримінальному провадженні.
Водночас суд бере до уваги, що особа на час розгляду клопотання вже не працює у ВП «Атомпроектінжиніринг» ДП «НАЕК «Енергоатом»», перебуває на пенсії, не має адміністративних повноважень на підприємстві, а сторона обвинувачення не навела конкретних даних про фактичні спроби незаконного впливу з її боку після початку досудового розслідування. Ці обставини свідчать про те, що зазначений ризик існує, однак його інтенсивність також є помірною та може бути нівельована шляхом застосування застави з покладенням відповідних процесуальних обов`язків.
Щодо ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, суд враховує таке.
Як вбачається з матеріалів провадження, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , за версією сторони обвинувачення, пов`язане з укладенням та виконанням господарських договорів, формуванням технічної специфікації, визначенням і погодженням вартості обладнання, використанням комерційних пропозицій, рухом коштів, а також діяльністю низки суб`єктів господарювання.
За таких обставин для встановлення обставин кримінального провадження істотне значення можуть мати документи, електронне листування, фінансово-господарські матеріали, відомості про фактичні взаємовідносини між учасниками ланцюга постачання, а також інші дані, які не обов`язково перебувають виключно у володінні органу досудового розслідування.
Разом з цим колегія суддів погоджується з підходом слідчого судді, що для констатації цього процесуального ризику необхідним є встановлення реальної та об`єктивної загрози вчинення підозрюваною дій, спрямованих на знищення, приховування або спотворення доказів, а не лише теоретичної ймовірності такої поведінки.
Суд бере до уваги, що первинні фінансово-господарські та розпорядчі документи, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на цій стадії розслідування вже значною мірою отримані стороною обвинувачення, зафіксовані та перебувають у розпорядженні детективів НАБУ та прокурорів САП. Крім того, ОСОБА_5 перебуває на пенсії, не має адміністративних повноважень на підприємстві та не має вільного доступу до його службових приміщень і документації.
Такі обставини зменшують інтенсивність ризику знищення, приховування або спотворення вже існуючих офіційних документів. Водночас вони не виключають повністю можливості створення або зміни інших документів, які можуть мати значення для кримінального провадження, у тому числі поза межами відповідного підприємства.
Доводи прокурора про можливість штучного створення підозрюваною документів з метою обґрунтування походження коштів, отриманих від ОСОБА_9 , суд бере до уваги як такі, що не є очевидно безпідставними з огляду на специфіку інкримінованого кримінального правопорушення та необхідність дослідження фінансових зв`язків між особами. Водночас ці доводи не підтверджують високого ступеня зазначеного ризику та не дають підстав для висновку про необхідність визначення застави саме у розмірі, запропонованому прокурором.
За таких обставин суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, однак вважає обґрунтованим висновок про його помірну інтенсивність.
Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , колегія суддів зазначає таке.
Оцінюючи наявність цього ризику, слідчий суддя врахував характер інкримінованого кримінального правопорушення, спосіб його ймовірного вчинення, пов`язаний, за версією сторони обвинувачення, з використанням службового становища, документального оформлення господарських операцій та взаємодії з іншими особами.
Суд бере до уваги доводи сторони захисту про те, що особа вже не працює у ВП «Атомпроектінжиніринг» ДП «НАЕК «Енергоатом»», перебуває на пенсії, а інкриміновані події пов`язані з її попередньою службовою діяльністю. Ці обставини істотно зменшують імовірність продовження саме того кримінального правопорушення, у якому вона підозрюється.
Разом з цим наявність іншого кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за ч.5 ст.191 КК, характер повідомленої у цьому кримінальному провадженні підозри та дані про можливу взаємодію з іншими особами можуть враховуватися при оцінці цього ризику в сукупності з іншими обставинами.
При цьому суд не погоджується з доводами прокурора, що сам факт притягнення до кримінальної відповідальності в іншому провадженні автоматично підтверджує високий ступінь ризику вчинення нею нового кримінального правопорушення. Такий факт має оцінюватися обережно, з урахуванням презумпції невинуватості, процесуальної поведінки підозрюваної, її теперішнього статусу та фактичних можливостей вчиняти дії, подібні до інкримінованих.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування зазначеного ризику, однак його інтенсивність не є визначальною та не свідчить про необхідність застосування до ОСОБА_5 більш суворих процесуальних обмежень, ніж ті, що визначені оскаржуваною ухвалою.
Оцінюючи доводи сторони захисту щодо відсутності потреби у застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави та можливості незастосування будь-якого запобіжного заходу, суд виходить з такого.
У цьому кримінальному провадженні слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК. Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу, який забезпечить її належну процесуальну поведінку та запобігатиме встановленим ризикам.
Колегія суддів враховує дані про особу ОСОБА_5 , її вік, стан здоров`я, пенсійний статус, місце проживання, сімейні та соціальні зв`язки, попередню процесуальну поведінку, а також доводи захисту про участь підозрюваної в іншому кримінальному провадженні. Разом з цим зазначені обставини не усувають встановлених ризиків повністю.
На думку суду, саме застава з покладенням процесуальних обов`язків є належним та пропорційним запобіжним заходом у цьому випадку, оскільки вона не пов`язана з ізоляцією особи, однак забезпечує достатній процесуальний контроль за поведінкою підозрюваної та створює для неї належний стримуючий фактор від порушення покладених обов`язків.
За таких обставин доводи захисту про відсутність потреби у застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави не спростовують висновків слідчого судді.
Щодо доводів апеляційних скарг сторін про розмір застави колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч.4 ст.182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваної, інших даних про її особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків та не може бути завідомо непомірним для неї.
За змістом ч.5 ст.182 КПК щодо особи, яка підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, яка підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує відповідні межі.
У рішенні «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п.3 ст.5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а явку обвинуваченого до суду. Сума застави має оцінюватися з урахуванням особи обвинуваченого, його активів та взаємовідносин з особами, які можуть забезпечити її внесення, тобто розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, за якого перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом для забезпечення належної процесуальної поведінки особи.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність у цьому кримінальному провадженні підстав для визначення застави у розмірі, що перевищує звичайні межі, передбачені п.3 ч.5 ст.182 КПК. Такий висновок обумовлений характером інкримінованого особливо тяжкого корупційного кримінального правопорушення, розміром ймовірно завданої шкоди, а також встановленими ризиками кримінального провадження.
Разом з цим суд погоджується і з тим, що запропонований стороною обвинувачення розмір застави у сумі 5 001 984 грн. є надмірним для підозрюваної та не відповідає принципу пропорційності.
При визначенні розміру застави слідчий суддя обґрунтовано врахував характер і тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, розмір ймовірно завданої шкоди, встановлені ризики, а також індивідуальні дані про ОСОБА_5 , зокрема її вік, пенсійний статус, майновий та сімейний стан, відомості про доходи, наявність іншого кримінального провадження, попередню процесуальну поведінку та факт внесення застави в іншому провадженні членами її родини.
Доводи захисту про те, що застава у розмірі 900 000 грн. є непомірною для особи, суд не вважає переконливими. Застава не обов`язково має відповідати лише поточному щомісячному доходу підозрюваної, оскільки відповідно до ч.4 ст.182 КПК її розмір визначається з урахуванням не лише майнового стану особи, але й обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків, даних про особу та необхідності забезпечення виконання покладених процесуальних обов`язків.
Визначена слідчим суддею застава у розмірі 900 000 грн. не має карального характеру, не є очевидно недосяжною для підозрюваної з урахуванням усіх встановлених обставин та водночас є достатньою для того, щоб перспектива її втрати виступала належним стримуючим фактором від порушення ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.
Водночас суд не погоджується з доводами прокурора про необхідність визначення застави у розмірі 5 001 984 грн. Сам по собі розмір ймовірно завданої шкоди, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та наявність встановлених ризиків не звільняють сторону обвинувачення від обов`язку довести, що саме застава у такому розмірі є необхідною та пропорційною щодо конкретної підозрюваної.
Прокурор посилалася на можливість внесення застави третіми особами, у тому числі ОСОБА_9 , а також на ймовірність наявності у співучасників коштів, отриманих унаслідок інкримінованого кримінального правопорушення. Проте такі твердження мають припущений характер і не підтверджують реальної можливості ОСОБА_5 або пов`язаних з нею осіб забезпечити внесення застави саме у запропонованому прокурором розмірі.
Крім того, при визначенні застави не може застосовуватися механічне співвідношення її розміру із сумою ймовірно завданої шкоди або з розміром коштів, якими, за версією сторони обвинувачення, могли заволодіти співучасники. Метою застави є не компенсація шкоди та не покарання підозрюваної до ухвалення вироку, а забезпечення її належної процесуальної поведінки та запобігання встановленим ризикам.
З урахуванням наведеного, а також характеру інкримінованого кримінального правопорушення, встановлених ризиків, даних про особу підозрюваної, її майнового та сімейного стану, пенсійного статусу, попередньої процесуальної поведінки та факту існування іншого кримінального провадження, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 900 000 грн. є достатньою для забезпечення виконання покладених на неї процесуальних обов`язків, не має карального характеру та не є завідомо непомірною.
Щодо доводів сторони захисту про надмірність покладених на ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, зокрема обов`язку не відлучатися з м.Бровари Київської області без дозволу слідчого, детектива, прокурора або суду, суд зазначає таке.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.194 КПК у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, слідчий суддя, суд може покласти на підозрювану обов`язок не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Метою такого обов`язку є забезпечення належного процесуального контролю за поведінкою підозрюваної, її доступності для органу досудового розслідування та суду, а також запобігання ризикам кримінального провадження.
Суд бере до уваги доводи сторони захисту про те, що особа бере участь в іншому кримінальному провадженні, обвинувальний акт у якому розглядається Вищим антикорупційним судом, і тому потребує можливості прибувати до м.Києва для участі в судових засіданнях.
Разом з цим покладений на підозрювану обов`язок не містить абсолютної заборони залишати м.Бровари Київської області, а передбачає можливість такого відлучення за дозволом слідчого, детектива, прокурора або суду. Прибуття до суду в іншому кримінальному провадженні є об`єктивною та перевірюваною підставою для отримання відповідного дозволу, а тому зазначений обов`язок не позбавляє ОСОБА_5 можливості реалізовувати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки в іншому судовому провадженні.
Водночас повне виключення цього обов`язку або істотне розширення меж вільного пересування підозрюваної без процесуального контролю не відповідало б встановленим у цьому кримінальному провадженні ризикам, насамперед ризикам переховування та незаконного впливу на свідків і іншого підозрюваного.
Інші покладені на ОСОБА_5 процесуальні обов`язки також відповідають характеру встановлених ризиків, є передбаченими ч.5 ст.194 КПК, мають чітку процесуальну мету та не є надмірними з огляду на обставини цього кримінального провадження.
З урахуванням викладеного колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги сторони захисту не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності обґрунтованої підозри, існування ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК, необхідності застосування до особи запобіжного заходу у вигляді застави та пропорційності покладених на неї процесуальних обов`язків.
Доводи апеляційної скарги прокурора також не дають підстав для висновку, що застава у розмірі 900 000 грн. є недостатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної або що саме застава у розмірі 5 001 984 грн. є необхідною, пропорційною та не завідомо непомірною для ОСОБА_5 .
Інші доводи апеляційних скарг не спростовують наведених висновків суду, не впливають на правильність вирішення питання про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді застави та не дають підстав для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до практики ЄСПЛ ст.6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для ухвалення рішень, однак не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент сторони. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення, а з його змісту має бути зрозуміло, що істотні доводи сторін були розглянуті судом.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду скарги на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
За таких обставин апеляційні скарги захисника підозрюваної ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та прокурора САП ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08 червня 2026 року - без змін.
Керуючись статтями 177, 178, 182, 194, 404, 405, 407, 419, 532 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08 червня 2026 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________   _______________   _______________
ОСОБА_1     ОСОБА_2     ОСОБА_3