Справа № 523/7993/26
Провадження №1-кп/523/1530/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 квітня 2026 року м.Одеса
Пересипський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України у спрощеному провадженні в приміщенні суду обвинувальний акт й додані до нього матеріали кримінального провадження №12026167490000097, внесеного до ЄРДР 10.04.2026 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бендери Республіки Молдова, громадянина України, зі середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-помічника гранатометника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 7 стрілецької роти НОМЕР_1 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні солдат, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
На адресу Пересипського районного суду м.Одеси з Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону одночасно із означеним обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку, в якому викладено клопотання прокурора ОСОБА_3 про розгляд акта у спрощеному порядку, також для розгляду надійшли матеріали кримінального провадження, відповідні заяви потерпілого та сторони захисту.
Приписи ч.1 ст.382 КПК України встановлюють, що у разі розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, суд у п`ятиденний строк з дня отримання такого обвинувального акта, вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок. 
На виконання наведених вимог закону, вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України надані для судового розгляду у спрощеному провадженні обвинувальний акт й додані до нього матеріали кримінального провадження, суд доходить наступних висновків.
Згідно з обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 29.11.2025 №415 (по стройовій частині) обвинуваченого ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 7 стрілецької роти НОМЕР_1 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні солдат,
Так, ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем і проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-помічника гранатометника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 7 стрілецької роти НОМЕР_1 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні солдат, у порушення вимог ст.ст.3, 28, 29, 68 Конституції України, ст.ст.9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 10.04.2026 року приблизно о 13:30 годині, перебуваючи на території ринку «Слобідський», який розташований за адресою: м.Одеса, площа Молоді 25, в ході конфлікту з раніше незнайомим йому потерпілим ОСОБА_4 , вирішив заподіяти останньому тілесні ушкодження. 
Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на спричинення потерпілому  ОСОБА_4 тілесних ушкоджень з мотивів раптової неприязні, обвинувачений ОСОБА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи кримінально-протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, а саме шкоди здоров`ю потерпілого, кинув в останнього невстановлений предмет, ззовні схожий на цеглину. 
Внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_2 потерпілому  ОСОБА_4  спричинене тілесне ушкодження у вигляді синця на лівому плечі, яке згідно висновку експерта №3499 від 10.04.2026 року та відповідно до п.п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, не було небезпечним для життя, має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Отже, за обвинувальним актом, ОСОБА_2 висунуте обвинувачення у спричиненні потерпілому ОСОБА_4 умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Відповідно до означених вище заяв, потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_2 , за участю захисника останнього - адвоката ОСОБА_5 , погодились зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомилися з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку суду, виявивши згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, а обвинувачений при цьому повністю й беззаперечно визнав свою винуватість.
З огляду на матеріали кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю визнав свою провину за висунутою підозрою, що ідентична викладеному в акті обвинуваченню, а будучи допитаним дізнавачем в якості підозрюваного, надав визнавальні покази про час, місце, спосіб і мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах у стані алкогольного сп`яніння, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження та фактичні обставини скоєного кримінального проступку.
Втім, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні ним кримінального проступку, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників провадження не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось в судовому засіданні, відповідно до ч.1 ст.382 КПК України.
Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 своїми умисними діями завдав потерпілому ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, а відтак дії зазначеного обвинуваченого вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.125 КК України.
Так, з огляду на ч.1 ст.125 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за умисне легке тілесне ушкодження, що  карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу і у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним, спосіб і наслідки заподіяного ним потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень та те, що в силу ст.12 КК України скоєне вказаним обвинуваченим відноситься до категорії кримінальних проступків та мало місце під час дії воєнного стану в Україні, а також судом враховується стан здоров`я зазначеного обвинуваченого та характеризуючі його особу дані.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 свою провину в інкримінованому діянні визнав повністю; раніше не судимий і вперше притягається до кримінальної відповідальності; відомості про утриманців - відсутні; є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_2 , але на підставі наказу командира цієї ж військової частини №429 від 08.12.2025 року визнаний таким, що самовільно залишив військову частину; за місцем служби характеризувався посередньо; на обліку в Центрі зайнятості не значиться; на диспансерному обліку КНП «Одеський обласний центр психічного здоров`я» ООР не перебуває; забезпечений місцем реєстрації й проживання в м.Одесі.
Комплексність наведених вище обставин свідчить про певну схильність обвинуваченого ОСОБА_2 до вчинення кримінально-протиправних діянь, про його ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах воєнного стану і збройної агресії рф проти України, про його небажання виконувати конституційний обов`язок із захисту Вітчизни чи займатися суспільно-корисною працею під час складного для держави часу.
Проте суд зауважує, що з огляду на належність обвинуваченого ОСОБА_2 до військовослужбовців ЗСУ (незважаючи на його ухилення від виконання обов`язків військової служби), а також з урахуванням приписів ст.ст.56, 57 КК України, зазначеному обвинуваченому неможливо призначити такі види покарання, як громадські чи виправні роботи.
Разом із тим, за обвинувальним актом, органом дізнання та прокурором ОСОБА_3 в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , визначено щире каяття.
Проте, з такою позицією органу дізнання та прокурора, суд погодитись не може, оскільки згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанова від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), розкаяння особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Утім, відомості, які б підтверджували факт щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_2 , зокрема у формі відсутності у потерпілого ОСОБА_4 матеріальних претензій до обвинуваченого, вибачення перед потерпілим чи надання йому медичної або іншої допомоги безпосередньо після вчинення кримінального проступку, мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, але відповідних доказів на підтвердження означених обставин, до суду не надано і матеріали провадження таких даних не містять.
Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , слід віднести визнання ним своєї провини в межах висунутого обвинувачення, а обставин, що обтяжують його покарання, як зазначено в обвинувальному акті, не встановлено.
На підставі сукупності викладеного, дотримуючись принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, при визначенні виду та міри покарання у розглядуваному кримінальному провадженні, зважаючи на характер, обставини, спосіб заподіяння тілесних ушкоджень, наслідки вчиненого обвинуваченим ОСОБА_2 кримінального проступку, його суспільної небезпечності, ураховуючи наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також беручи до уваги наявні в матеріалах справи характеризуючі дані про особу обвинуваченого (зокрема, його належність до військовослужбовців ЗСУ), суд за приписами ст.ст.50, 56, 57, 65 КК України та з огляду на презумпцію призначення більш м`якого покарання (ч.2 ст.65 КК) доходить висновку про необхідність призначення вказаному обвинуваченому покарання у виді штрафу у визначеному санкцією ч.1 ст.125 цього Кодексу розмірі, що за переконанням суду є необхідним й достатнім для виправлення вказаного обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Положення ч.ч.1, 2 ст.53 КК України встановлюють, що штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті, а розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.
Відповідно до ст.26 Кримінально-виконавчого кодексу (КВК) України, контроль за виконанням покарання у виді штрафу покладається на уповноважений орган з питань пробації.
Керуючись ст.ст.91, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд
УХВАЛИВ: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.
В порядку ст.26 Кримінально-виконавчого кодексу України, контроль за виконанням засудженим ОСОБА_2 вироку в частині призначеного покарання, – покласти на Приморський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.
Копії вироку направити прокуророві та ОСОБА_2 , а також надіслати для виконання до Приморського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та надати для відома іншим заінтересованим особам.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня ухвалення, а для обвинуваченого, – у той же строк з моменту отримання його копії.

С у д д я: ОСОБА_1