ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/254/26	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В., 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 09.03.2026р. у справі № 160/254/26	
за позовом:	ОСОБА_1 	
до:    про:	Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  визнання протиправними дій та рішення, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії	

ВСТАНОВИВ:

05.01.2026р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про визнання протиправними дій та рішення, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, за яким 06.01.2026р. судом першої інстанції відкрито провадження у справі №160/254/26 та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що відповідач безпідставно не зарахував до її страхового стажу періоди роботи згідно її трудової книжки з 12.01.2011р. по 30.09.2013р., з 19.01.1999р. по 31.03.1999р. та постановив протиправне рішення №045550031633 від 10.09.2025р. про відмову у призначенні їй пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Позивач посилаючись на те, що ці періоди роботи зазначені у її трудовій книжці, яка є основним документом який засвідчує наявність страхового стажу при вирішення питання для призначення пенсії, просила суд : - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 10.09.2025р. №045550031633; - визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 12.01.2011р. по 30.09.2013р. та періоду з 19.01.1999р. по 31.03.1999р.; - зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 19.01.1999р. по 31.03.1999р. та 12.01.2011р. по 30.09.2013р. та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2026р. у справі №160/254/26 до участі у розгляді справи у якості другого відповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2026р. у справі №160/254/26 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 10.09.2025р. №045550031633 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; - зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.01.1999р. по 31.03.1999р. та з 01.08.2011р. по 30.09.2013р. згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.07.1981р.; - зобов`язано ГУ ПФУ Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.09.2025р. про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні, та зарахованих періодів роботи ОСОБА_1 цим судовим рішенням; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідач - ГУ ПФУ в Донецькій області, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, подав до Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, за якою судом апеляційної інстанції 10.04.2026р. відкрито апеляційне провадження і справу №160/254/26 призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 12.05.2026р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.
Відповідач – ГУ ПФУ в Донецькій області, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 09.03.2026р. та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Позивач та відповідач - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалась. 
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач у справі – ОСОБА_1 , 03.09.2025р. звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України від 09.07.2003р. № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вищезазначена заява позивача за принципом екстериторіальності передана на розгляд ГУ ПФУ у Донецькій області, який рішенням від 10.09.2025р. №045550031633 відмовив позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, і саме це рішення відповідача є предметом оскарження у цій справі.
З наданої суду копії вищезазначеного рішення відповідача вбачається, що страховий стаж особи (позивача у справі) становить 29 років 3 місяці 23 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 19.01.1999р. по 31.03.1999р. згідно трудової книжки від 30.07.1981р. НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці наявне виправлення в даті заповнення трудової книжки, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974р. №162 та «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції, Міністерства соціального захисту населення» від 29.07.1993р. №58. Також зазначено, що відсканована трудова книжка в поганій якості, оскільки не можливо визначити номери та дати наказів про прийняття та звільнення з роботи. Згідно пункту 1.1 «Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону №1058» затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (далі- Порядок №22-1), документи подаються заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
13.10.2025р. позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою щодо питання зарахування періодів роботи за трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 30.07.1981р. та відповідач листом від 07.11.2025р. №60182-46222/М-01/8-0400/25 повідомив позивача про те, що період роботи з 01.08.2011р. по 30.09.2013р. не зараховано до її страхового стажу оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні інформація про сплату страхових внесків.
Вважаючи рішення від 10.09.2025р. №045550031633 безпідставним, а дії щодо не зарахування періодів роботи з 19.01.1999р. по 31.03.1999р., з 01.08.2011р. по 30.09.2013р. протиправними, позивач звернулась до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.
Надаючи оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Щодо висновку відповідача про не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 19.01.1999р. по 31.03.1999р. згідно трудової книжки від 30.07.1981р. НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці наявне виправлення в даті заповнення трудової книжки, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
З наданої суду та долученої до матеріалів справи ксерокопії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 30.07.1981р. позивач у період з 19.01.1999р. по 31.03.1999р. працювала в ТОВ «Лачін , ЛТД» на посаді кладовщика (мовою оригіналу), запис є чітким, не містить будь-яких виправлень, містить печатки ТОВ «Лачін, ЛТД» та підпис уповноваженої особи підприємства. 
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993р., якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993р. «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
На момент заповнення трудової книжки позивача – 30.07.1981р., та внесення до трудової книжки позивача періоду роботи з 19.01.1999р. по 31.03.1999р. діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974р. №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985р. №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990р. №412, далі – Інструкція).
Відповідно до п. 1.2 Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973р. №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.
Відповідно до п. 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973р. №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вищезазначеної постанови визначено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації ( п. 18 постанови).
В подальшому, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 (надалі - Інструкція №58).
Відповідно до пункту 1.1. Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі № 687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду у той чи інший період роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.09.2019р. у справі № 638/18467/15-а зазначено, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
У постанові від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а Верховний Суд підтвердив раніше висловлену ним позицію стосовно того, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Верховний Суд, у постанові від 17.09.2024р. у справі № 440/4164/23, також повторно акцентував на тому, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивачки, які дають їй право на призначення пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.
Щодо посилань відповідача на наявність виправлень у даті заповнення трудової книжки позивача, то трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містить дату заповнення « 30.07.1981», ця дата відповідає періоду початку заповнення трудової книжки, а тому посилання відповідача на той факт, що дата заповнення трудової книжки містить виправлення не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи позивача, визначених у ній до страхового стажу.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності висновку відповідача щодо не зарахування періоду роботи позивача з 19.01.1999р. по 31.03.1999р. згідно трудової книжки від 30.07.1981р. НОМЕР_2 до страхового стажу позивача і вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав відповідача зарахувати цей період роботи до страхового стажу позивача.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.08.2011р. по 30.09.2013р. через відсутність інформації в реєстрі застрахованих осіб про сплату страхових внесків, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 07.11.2025р. №60182-46222/М-01/8-0400/25 позивача повідомлено, про те, що період з 01.08.2011р. по 30.09.2013р. не зараховано до страхового стажу оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні інформація про сплату страхових внесків.
З наданої суду та долученої до матеріалів справи ксерокопії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 30.07.1981р. позивач у період з 12.01.2011р. по 01.10.2013р. працювала за трудовим договором приватного підприємця ОСОБА_2 продавцем непродовольчих товарів, і відповідачем не зараховано період роботи 01.08.2011р. по 30.09.2013р.
Положеннями ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно із ч. 2 ст. 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Сплата страхових внесків, відповідно до ч. 4-9, 9-10 ст. 20 Закону №1058-IV, здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Сукупний аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дає можливість зробити висновок про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески, а порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

При цьому несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а.
Відсутність за даними системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків за спірні періоди роботи не може бути підставою для не зарахування цих періодів до страхового стажу при призначенні пенсії за віком позивачу.
Отже виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності не зарахування органом Пенсійного фонду до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.08.2011р. по 30.09.2013р.
Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо протиправності прийнятого ГУ ПФУ в Донецькій області рішення 10.09.2025р. №045550031633 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком та обгрунтовано скасував таке рішення відповідача, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, та правильно, вирішуючи питання захисту та відновлення порушеного права позивача, зобов`язав ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.01.1999р. по 31.03.1999р. та з 01.08.2011р. по 30.09.2013р. згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.07.1981р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.09.2025р. про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні, та зарахованих періодів роботи ОСОБА_1 рішенням суду у цій справі, та обгрунтовано відмовив позивачу у задоволенні решти позовних вимог через їх необґрунтованість та безпідставність 
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 09.03.2026р. у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області– залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2026р. у справі №160/254/26 – залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
Постанову виготовлено та підписано – 22.05.2026р. 

Головуючий - суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова