Справа № 694/155/26           Провадження №1-кп/694/131/26 
Вирок
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
04.05.2026 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi кримінальне провадження№12026255310000044 від 13.01.2026 за обвинуваченням
ОСОБА_4  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Звенигородка Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, депутатом не є, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,
за участі обвинуваченого ОСОБА_4 ,

встановив:
ОСОБА_4 на початку січня 2026 року, у невстановлений органом досудового розслідування день та час, перебував поблизу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього виник умисел на порушення недоторканості житла, шляхом незаконного проникнення, яке належить ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на порушення недоторканості майна, а саме: на незаконне проникнення до житла, ОСОБА_4 всупереч волі власника ОСОБА_5 без його дозволу, за відсутності визначених законом підстав та в порушення встановленого законом порядку, за відсутності будь-яких причин для порушення недоторканості, діючи умисно, незаконно, протиправно, шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку, незаконно проник на територію домоволодіння, де підійшов до будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , після чого, встановивши, що власник майна відсутній, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житлового приміщення особи, усвідомлюючи, що порушує його недоторканість, шляхом пошкодження вікна, проник до будинку, чим грубо порушив ст. 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла особи.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав, пояснив, що він проник до житлового приміщення ОСОБА_5 , оскільки зимою було холодно, він шукав дрова та вугіль, щоб обігрітися. 
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що дійсно обвинувачений ОСОБА_4 проник без дозволу до його житлового приміщення де розкидав речі та залишив безлад. Просив суд застосувати до ОСОБА_4 покарання, пов`язане з позбавленням волі.
Показання ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам обвинувачення, учасниками судового розгляду не оспорюються. 
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини.
ОСОБА_4 письмово підтвердив, що наслідки застосування ч.3 ст. 349 КПК України йому зрозумілі, відомі, визнаючи обставини скоєного кримінального правопорушення, він діє вільно, без стороннього тиску. 
Суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.
Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла особи.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно вимогам ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.
Показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.
Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження, обвинуваченим не оспорюються.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення є доведеним.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_4 кримінального проступку та його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла особи.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, не встановлені. 
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком; ставлення ОСОБА_4  до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він офіційно не працює, але отримує тимчасові заробітки, за даними наявної документації на обліку в Звенигородському наркологічному кабінеті не перебуває, не стоїть на обліку у лікаря-психіатра, що свідчить про його осудність, має місце реєстрації та проживання, не судимого.
За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4  покарання у межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 162 КК України, а саме: у виді штрафу. 
Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Витрати в кримінальному провадженні відсутні. 
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Матеріальна шкода не завдана.
Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України, суд

ухвалив:
Визнати  ОСОБА_4  винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Витрати в кримінальному провадженні відсутні. 
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Матеріальна шкода не завдана.
Речові докази - тканинний мішок з вмістом металевих виробів, які були у використанні, різного виду – залишити ОСОБА_5 , як власнику;
поліетиленовий пакет Національна поліція України WAR 1074581, у якому знаходиться один слід низу взуття, який вилучено за допомогою чорної дактилоскопічної плівки – залишити при матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя          ОСОБА_1