ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/1184/24 пров. № А/857/18162/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року (головуючий суддя Брильовський Р.М., м. Львів) у справі №380/1184/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в :

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №380/1184/24 визнано протиправним рішення 134650025073 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26.06.2023 (Дата-час розрахунку: 19.06.2023) про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 26.10.2021 перерахунок ОСОБА_1 пенсії за віком як непрацюючому пенсіонеру не менше мінімальної пенсії у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, із встановленням підвищення до пенсії у розмірі 25% за пізніший вихід на пенсію відповідно до норм Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з компенсацією втрати частини доходів на визначений ним банківський рахунок.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2025 у справі №380/1184/24 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишено без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №380/1184/24 залишено без змін.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 у справі №380/1184/24 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №380/1184/24.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 у справі №380/1184/24 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №380/1184/24.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 у справі №380/1184/24 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №380/1184/24.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2025 у справі №380/1184/24 ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 з питань встановлення судового контролю у справі №380/1184/24 залишено без змін.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 у задоволенні заяви позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №380/1184/24 відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2026 у справі №380/1184/24 ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі №380/1184/24 залишено без змін.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 у справі №380/1184/24 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень-відповідача щодо нездійснення встановленим законом порядком перерахунку пенсії позивачу на виконання рішення суду відмовлено.
27.02.2026 ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №380/1184/24.
Вказує, що як вбачається з протоколу перерахунку пенсії та рішення ГУ ПФУ від 14.04.2025 №134650025073, відповідачем застосовано не передбачений законом підхід до визначення розміру пенсії, зокрема, зазначено її призначення «у твердому розмірі» за рішенням суду, що не передбачено законодавством про пенсійне забезпечення. Зазначає, що під час перерахунку не враховано показники заробітної плати та інші документи, подані позивачем, унаслідок чого основний розмір пенсії визначено як 0,00 грн, а також не застосовано передбачені законом підвищення та компенсаційні виплати. Відтак, вважає, що матеріали справи свідчать про відсутність належного виконання відповідачем вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та судового рішення щодо правильного перерахунку пенсії позивача.
Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 у справі №380/1184/24 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень відмовлено.
Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 09.03.2026, вказав, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 у справі № 380/1184/24 виконано у повному обсязі та у спосіб, визначений законодавством, а будь-яких нових обставин чи належних і допустимих доказів, які б свідчили про невиконання вказаного рішення або про наявність протиправних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, позивачем до суду не надано.
Не погодившись із окремою ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідачем до теперішнього часу не надано докази належного виконання судового рішення у даній справі, а саме, проведення з 26.10.2021 перерахунку пенсії за віком позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, не менше мінімальної пенсії у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, зі встановленням підвищення до пенсії у розмірі 25% за більш пізній вихід на пенсію, відповідно до норм Закону №1058-IV. Зазначає, що неодноразові звернення позивача до суду з питання встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі не призвели до відновлення порушеного права. Стверджує, що з протоколу про перерахунок пенсії вбачається, що відповідач довільно встановив окремий порядок нарахування та перерахунку пенсії за віком позивачу, який не передбачений законом №1058-IV, а саме: "Не підлягають МП, призначено за рішенням суду, у твердому. розмірі - з 31.05.2023 довічно; ПРИЗНАЧЕННЯ за РІШЕННЯМ СУДУ". Разом з тим наголошує, що поняття "пенсія в твердому розмірі" не визначено нормативно-правовими актами про пенсійне забезпечення. Звертає увагу, що сам факт виплат позивачу пенсійних сум, без приведення доказів належного розрахунку пенсії та всіх складових пенсійних виплат, відповідно до норм Закону №1058-IV, свідченням належного виконання судового рішення не є.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, просить ухвалу суду залишити без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч.2 ст.312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Колегія суддів зазначає, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Конвенція). За судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справи «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції») право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.
Відповідно до Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129). Суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 1291 Основного Закону України).
Ці норми Конституції України знайшли своє вираження в процесуальному законодавстві України. Згідно зі статтею 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Вказана процесуальна норма спрямована на захист прав особи-позивача щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Положеннями ч. 6 ст. 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому ст. 249 цього Кодексу.
З системного аналізу наведених норм вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, й приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
Застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання або неналежного виконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.
Як встановлено, відповідачем на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 у справі № 380/1184/24 було здійснено перерахунок пенсії за віком позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, не менше мінімальної пенсії у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, із встановленням підвищення до пенсії у розмірі 25% за пізніший вихід на пенсію та встановлено відповідне підвищення, а також проведено нарахування та виплату доплати за період з 26.10.2021 по 30.04.2025 разом із компенсацією втрати частини доходів в сумі 14889,45 грн. 
Загальна сума нарахованих та виплачених коштів становить 93 116,29 грн. Додатковою відомістю в квітні 2025 року вказані кошти перераховано на банківський рахунок заявниці, який вказаний в заяві про призначення/перерахунок пенсії від 26.01.2021.
Докази протилежного скаржником не наводяться.
Водночас, апелянт зазначає, що відповідач довільно встановив окремий порядок нарахування та перерахунку пенсії за віком позивачу, який не передбачений законом №1058-IV, а саме: "не підлягають МП, призначено за рішенням суду, у твердому розмірі з 31.05.2023 довічно; ПРИЗНАЧЕННЯ за РІШЕННЯМ СУДУ".
Відповідно до Положення про управління пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, на територіальні управління Пенсійного фонду України в районах покладено функції по призначенню (перерахунку) і виплаті пенсії.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати дискреційні повноваження, користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам та не може зобов`язувати пенсійний орган зазначати яке саме словосполучення/речення повинне міститися у рішенні/перерахунку пенсії.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області фактично вчинено дії по виконанню рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 у даній справі, таке виконано відповідно до його резолютивної частини.
Будь-яких нових обставин чи належних і допустимих доказів, які б свідчили про невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 у справі № 380/1184/24 або про наявність протиправних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, позивачем до суду не надано.
Також апелянтом не подано доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання судового рішення.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі викладено підстави відмови в задоволенні вимог заяви про визнання протиправними дій щодо виконання рішення суду, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів, повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.
Керуючись статтями 272, 286, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року у справі №380/1184/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш