Справа № 352/481/26
Провадження № 2/352/718/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	м. Івано-Франківськ	

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - Гриньків Д.В.,
секретарі судового засідання Івасів В.В., Гребінника В.М.,
за участю представника позивача Саманюк І.М.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог.
03.03.2026 року позивач звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.
Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що після смерті її батька ОСОБА_4 , відкрилася спадщина на все належне йому майно. Згідно заповіту померлого він заповів позивачу усе належне йому майно, зокрема і з частини земельної ділянки площею 1.5101 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 2625880900:03:036:0714, що розташована за адресою: урочище «Крушина», с. Драгомирчани, Івано-Франківський район (Тисменицький район), Івано-Франківська область. 
Спадкоємцями після покійного є позивач, його дружина ОСОБА_5 , та дочка ОСОБА_6 , які від спадщини відмовились на користь позивача. Позивач прийняла спадщину після смерті батька, оскільки на час його смерті проживала та була зареєстрована разом із ним. Батько був власником частини спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 1.5101 га, кадастровий номер земельної ділянки 2625880900:03:036:0714, разом із матір`ю ОСОБА_7 та братом ОСОБА_3 1/4 частина даної земельної ділянки належала брату ОСОБА_2 . Право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано.
З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач звернувся до нотаріуса, однак у видачі такого позивачу було відмовлено, у зв`язку неможливістю встановити дійсну спадкову масу померлого. На даний власниками час трьох четвертих у спільній сумісній власності на спірну земельну ділянку є - ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , успадкував її частину по заповіту, додаток №14); - ОСОБА_3 ; - ОСОБА_4 (спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , його частку спадкує позивач ОСОБА_1 ).
Просила позов задовольнити та визначити, що частка померлого батька позивача у спільній сумісній власності земельної ділянки становить та визнати право власності за нею на вказану земельну ділянку після померлого в порядку спадкування за законом.
ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.
Позивач в судове засідання не з`явилась, своє представництво в суді здійснює через представника адвоката Саманюк І.М.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. До суду надіслали заяви, в яких просили розгляд справи проводити без участі відповідачів, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо задоволення позову.
ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 04.03.2026 року в даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Згідно ухвали суду від 30.03.2026 року витребувано докази по справі.
Ухвалою суду від 14.04.2026 року постановлено призначити судове засідання для розгляду справи по суті.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
ІV. Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що згідно з Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ІФ №0082410, виданого Тисменицькою райдержадміністрацією 18 лютого 2000 року, зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №078, ОСОБА_9 належало право на земельну частку (пай) в колективній власності селянської спілки «Драгомирчанська» розміром 48,169 в умовних кадастрових гектарах без визначення межі цієї частки в натурі (а.с.16).
Свідоцтва про право на спадщину за законом, від 2006 та 2008 року державним нотаріусом Колтун С.В. після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцям на спадкове майно померлого, а саме дружині ОСОБА_8 , сину - ОСОБА_3 , сину - ОСОБА_4 : 3/4 (три четвертих) частини земельної частки (паю) у землі, які перебувають в колективній власности Селянської спілки «Драгомирчанська» розміром 48.169 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що посвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ІФ №0082410, виданий Тисменицькою райдержадміністрацією 18 лютого 2000 року, зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №078 видано, а 1/4 (одну четверту) частину цієї ж земельної частки (паю) видано сину ОСОБА_2 (а.с.14,15).
На підставі розпорядження Тисменицької РДА Івано-Франківської області від 14.06.2018 року №347 постановлено затвердити громадянам ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1,5101 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер 2625880900:03:036:0714), яка знаходиться за межами населеного пункту с. Драгомирчани, на території Драгомирчанської сільської ради, урочище «Крушина» та передати у спільну сумісну власність громадянам ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 3/4 частини земельної ділянки та у спільну часткову власність ОСОБА_2 1/4 частину земельної ділянки загальною площею 1,5101 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( кадастровий номер 2625880900:03:036:0714), яка знаходиться за межами населеного пункту с. Драгомирчани, на території Драгомирчанської сільської ради, урочище «Крушина» (а.с.18-19).
У відповідності до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № HB-9901227502026 від 12.01.2026 року зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2625880900:03:036:0714 в частці за ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 та в частці - за ОСОБА_2 (а.с.22-26).
У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.11).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_11 29.12.2005 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_8 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу – « ОСОБА_12 » (а.с.12).
У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.01.2026 року, спадкоємцем майна, вказаного у заповіті після смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане на 3/4 часток у спільній сумісній власності на земельну ділянку цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2625880900:03:036:0714, яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, Тисменицький район, Драгомирчанська сільська рада, урочище «Крушина», що належали спадкодавцю згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого ОСОБА_13 , державним реєстратором державного підприємства «Івано-Франківський науково-дослідний та проєктний інститут землеустрою від 30.07.2018 року. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1609692526258 (а.с.28).
ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.13).
Згідно довідки, виданої ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був постійним жителем села Драгомирчани Тисменицького району Івано-Франківської області та до дня смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним на день його смерті були зареєстровані та проживали : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 – дружина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 дочка, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_11 – онука, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_12 - онук. Заповіт від імені ОСОБА_4 в Драгомирчанській сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області не посвідчувався (а.с.17).
В матеріалах спадкової справи містяться заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_16 про відмову від належних їм часток спадщини, яка залишилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с.160,161).
Постановою державного нотаріуса Тисменицької ДНК Івано-Франківської області Колтун С.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , у зв`язку із наступним: Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_17 , державним нотаріус Тисменицької державної нотаріальної контори 21 жовтня 2006 року по реєстру №2299, на ім`я ОСОБА_8 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , останні є співвласниками 3/4 (трьох четвертих) часток земельної частки (паю), розміром 48,169 умовних кадастрових га., на території селянської спілки «Драгомирчанська». Тисменицького району, Івано-Франківської області, на 1/4 (одну четверту) частку земельного (паю) яке б належало ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Перелічені особи були співвласниками земельної частки (пай) без визначення їхніх часток (3/4) трьох четвертик. Однак як вбачається із інформації із Державного реєстру речових прав від 24 лютого 2026 року за ОСОБА_2 який є спадкоємцем ОСОБА_8 , а також за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зарестровано право власності кожному на 4 (три четвертих) частки земельної ділянки. площею 1,5101 га., кадастровий номер: 2625880900:03:036:0714, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Драгомирчанської сільської ради, урочище «Крушина, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області. Вид спільної власності: спільна сумісна. Крім того, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/4 (одну четверту) частину земельної ділянки, площею 1,5101 га., кадастровий номер: 2625880900:03:036:0714, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Драгомирчанської сільської ради, урочище «Крушина, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області. Вид спільної власності: спільна часткова. Отже за переліченими вище особами зареєстровано право власності на 10/4 (десять четвертих) частин земельної ділянки, що унеможливлює нотаріусу встановити дійсну спадкову масу, тому неможливо встановити спадкову масу належну померлому ОСОБА_4 (а.с.20).
V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. 
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Конституції України, Цивільного кодексу України.
Щодо вимоги про визначення частки у майні за померлим.
Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
У такому випадку права та обов`язки особи, яка померла (спадкодавця), переходять до інших осіб (спадкоємців), за винятком обставин, передбачених ст. 1219 ЦК України.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права / інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).
Щодо визнання права власності за позивачем.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (див.: висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).
У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) вказано, що: "у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду у справі за №523/9076/16-ц від 17.04.2018 року пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
У постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 761/825/20 (провадження № 61-12951св21), від 02 листопада 2022 року у справі№ 758/14101/16-ц (провадження № 61-17550св21) зазначено, що відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. 
VІ. Висновки суду.
Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. 
Враховуючи встановлені судом обставини справи та зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що визначення за померлим частки у спільній власності на нерухоме майно суперечить вимогам ст. 2-5 ЦПК України, так як судом не може бути вирішено питання про права особи, яка не є стороною у справі та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилася.
Крім того, на переконання суду, у разі виникнення спору, належним способом захисту спадкових прав є вимога про визнання права власності на майно у порядку спадкування, яку необхідно доводити доказами, що підтверджують право власності спадкодавця на спірне майно та прийняття спадкоємцем спадщини після її відкриття у встановленому законом порядку.
Одночасно, вимога про визнання права власності на спадкове майно може бути заявлена до інших спадкоємців, а у випадку їх відсутності - до органу місцевого самоврядування. Так як судом встановлено, що в матеріалах спадкової справи містяться заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_16 про відмову від належних їм часток спадщини, яка залишилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , то належним відповідачем у даній справі є орган місцевого скамоврядування. Однак такий до участі у розгляді даної справи залучений не був.
Відтак, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача.
З огляду на зазначене в задоволенні позову слід відмовити.
VІІ. Судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У такому випадку, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати слід залишити за позивачем.
На підставі ст.328, 392, 1272, 1296, 1297 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 142, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовити.
Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;
відповідачі: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;
ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 .
Рішення складене в повному обсязі 20.05.2026 року.

Суддя Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області Гриньків Д.В.