Провадження № 1-кп/643/878/26 
Справа № 643/11243/26

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026  м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026221170000679 від 14.03.2026, за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Охрімівка Вовчанського району Харківської області, з середньою освітою, пенсіонера, який не одружений, дітей не має, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , знятий з реєстрації за вказаною адресою
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України

ВСТАНОВИВ

Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 (обвинувачений) 13.03.2026 в період часу з 22.20 год. до 23.50 год., точний час не встановлений, знаходився за місцем мешкання у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , де разом із своїми сусідами по кімнаті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вживали спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень будь – якого ступеня тяжкості. 
Так, ОСОБА_5 у вказаний проміжок часу, перебуваючи у кімнаті 407-А вищевказаного гуртожитку, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, діючи з метою реалізації вказаного раптово виниклого злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, з мотивів особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, взяв у кімнаті правою рукою порожню скляну пляшку об`ємом 0,5 літри з–під вжитого спиртного напою та, сидячи на своєму ліжку навпроти ОСОБА_7 , який стояв, нахилившись до ОСОБА_5 , використовуючи порожню скляну пляшку в якості знаряддя злочину, яку тримав у правій руці, діючи умисно, усвідомлюючи, що від його незаконних дій можуть зазнати ушкоджень життєво-важливі органи людини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої дій, передбачаючи можливість спричинення тяжких тілесних ушкоджень та, як наслідок, настання смерті потерпілого, та, хоча і не бажав цього, однак свідомо припускав настання таких наслідків, зі значною силою наніс ОСОБА_7 один удар порожньою скляною пляшкою по голові, від якого ОСОБА_7 не втримався на ногах та впав на своє ліжко, після чого одразу підвівся. В цей час ОСОБА_5 також підвівся зі свого ліжка та, стоячи навпроти ОСОБА_7 , тримаючи у правій руці порожню скляну пляшку, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень останньому, передбачаючи можливість спричинення тяжких тілесних ушкоджень та, як наслідок, настання смерті потерпілого, та, хоча і не бажав цього, однак свідомо припускав настання таких наслідків, зі значною силою наніс ОСОБА_7 другий удар по голові, в область розташування життєво – важливих органів, після чого на вимогу ОСОБА_6 , який в цей час увійшов до кімнати та побачив протиправні дії ОСОБА_5 , припинив свої злочинні дії, залишивши ОСОБА_7 лежати на ліжку, в той час як ОСОБА_6 звернувся до чергової по гуртожитку ОСОБА_8 з проханням викликати невідкладну медичну допомогу. 
14.03.2026 ОСОБА_7 викликаною бригадою швидкої невідкладної медичної допомоги був госпіталізований до відділення інтенсивної терапії КНП "Міська лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" ХМР з діагнозом: важка закрита черепно – мозкова травма, забій головного мозку, субдуральна гематома на рівні конвексу правої гемісфери, контузійне вогнище правої тім`яної частки, пластинчатий субдуральний крововилив на рівні лівої гемісфер, лінійний перелом кісток склепіння черепа з переходом на основу черепа, набряк – дислокація головного мозку, де йому було надано своєчасну кваліфіковану медичну допомогу, де останній, не приходячи до тями, перебував на стаціонарному лікуванні до 17.03.2026.
17.03.2026 о 23.33 год., незважаючи на надану медичну допомогу, потерпілий ОСОБА_7 помер у приміщенні вказаного лікувального закладу внаслідок отриманих за вищевказаних обставин тілесних ушкоджень. 
В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 , згідно висновку експерта, було спричинено важку тупу черепно – мозкову травму у вигляді садна на тлі синця в тім`яно- потиличній ділянці зліва, синця в тім`яній ділянці справа, крововиливів в м`які тканини голови з боку їх внутрішньої поверхні в тім`яно – потиличній ділянці, скроневій ділянці справа, втиснутого перелому кісток зведення черепу в тім`яно – потиличній ділянці зліва з переходом на основу черепа зліва, лінійного перелому скроневої кістки справа, крововиливів під тверду мозкову оболонку, субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку з контузій правої тім`яної частки, лівої тім`яно – потиличної частки. Причиною смерті ОСОБА_7 явилась важка тупа черепно - мозкова травма з внутрішньо – черепними крововиливами, переломами кісток черепа, забоєм головного мозку та її ускладнення – набряк – дислокація головного мозку, яка має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п.2.1.3. «б», «в», «г», «о» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995) та знаходиться у причинному зв`язку зі смертю. 

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений 

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. 

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Надав показання, згідно з якими підтвердив вчинення ним кримінального правопорушення за обставин, вказаних вище. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно вказані час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Показав, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує висновки експертиз та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування. Пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. 
Потерпілі від кримінального правопорушення відсутні у зв`язку з відсутністю близьких родичів у ОСОБА_7 . Зазначена обставина підтверджується даними аналітичного профілю на ОСОБА_7 , складеного ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, а також поясненнями прокурора, наданими у судовому засіданні. 
Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67). 
Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинуваченого та участь у кримінальному провадженні його захисника, суд дійшов висновку, що в цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства. 
Зважаючи на наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаного вище кримінального правопорушення та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено. 

Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого 

ОСОБА_5 не одружений, дітей не має, є пенсіонером, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. 
Згідно з Висновком експерта № 246 за результатами судово – психіатричної експертизи від 13.04.2026, складеним Харківською філією судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», ОСОБА_5 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_5 перебував у стані гострої неускладненої інтоксикації, поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Прокурором було зазначено, що на стадії досудового розслідування з боку обвинуваченого мали місце активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття. 
У судовому засіданні обвинувачений зазначив, що розкаюється у скоєному та шкодує про свій вчинок. 
Ураховуючи наведене, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обвинувачений у судовому засіданні підтвердив, що вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння. Зазначена обставина підтверджується даними виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 267 від 14.03.2026, складеної КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня», згідно з якою обвинувачений 14.03.2026 перебував у стані алкогольного сп`яніння. 
Ураховуючи наведене, обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння 

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. 
Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18). 
Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
В частині правильності застосування статті 69 КК, Суд зазначає, що частина 1 цього положення надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1)можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, Суд виходить зсистемного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей спеціальної частини Кодексу, що визначають певні пом`якшуючі обставини як елемент складу злочину. Про зв`язок пом`якшуючих обставин, зазначених у статті 66 КК, з привілейованими складами злочинів свідчить, зокрема, частина 3 статті 66 КК, яка забороняє врахування пом`якшуючої обставини, яка вже визначена законом як елемент складу злочину, у вчиненні якого особу визнано винуватою. Наприклад, закон визнає такі обставини як сильне душевне хвилювання, особливий стан породіллі та стан необхідної оборони такими, що істотно знижують тяжкість вбивства або тяжкого тілесного ушкодження, уформулюванні складів злочинів встаттях 116 118, 123, 124 КК. Це визначає підхід законодавця й у визначенні обставин, які можуть прийматися до уваги при вирішенні питання про можливість застосування статті 69 КК. Хоча в статті 69 КК закон передбачає, що можуть існувати й інші обставини чи сукупність обставин, за яких призначення покарання в межах санкції статті кримінального закону може бути явно несправедливим, однак, виходячи зсистемного тлумачення кримінального закону, Суд доходить висновку, що обставини чи сукупність обставин, які відповідно до статті 69 КК надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, які зумовили створення привілейованих складів злочинів. Крім того, Суд зазначає, що ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Суд, посилаючись при призначенні покарання на статтю 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину (постанова Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 744/884/17). 
Суд вже зазначав, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця (постанова Верховного Суду від 07.02.2023 у справі № 187/1548/15-к).

Мотиви призначення покарання 

Сторона обвинувачення просила призначити обвинуваченому покарання у виді мінімальної санкції ч. 2 ст. 121 КК України.
При призначенні обвинуваченому покарання суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, і призначає покарання у виді мінімальної санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді позбавлення волі на строк 7 років. 
Оцінюючи доводи сторони захисту щодо необхідності призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, на підставі ст. 69 КК України, суд керується таким. 
Умовою застосування положень ст. 69 КК України є наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. 
Як вбачається з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, обставини чи сукупність обставин, які надають суду право застосувати положення ст. 69 КК України, мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця; суд, посилаючись при призначенні покарання на статтю 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину. 
Повертаючись до обставин даної справи, суд констатує, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, стосуються виключно посткримінальної поведінки обвинуваченого, тобто поведінки, яка мала місце вже після його викриття працівниками правоохоронних органів та фактичного затримання. За таких обставин відсутній причинний зв`язок між вказаними обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, та тими обставинами, які можуть безпосередньо впливати на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину (до яких можуть відноситись, як вже зазначалось судом, цілі та/або мотиви злочину, роль, яку виконував обвинувачений, його поведінка під час вчинення злочину тощо). Інакше кажучи, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не можуть знижувати ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, оскільки не існували на час вчинення злочину та виникли вже після його закінчення. 
За таких обставин суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. 
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 14.03.2026, обвинувачений затриманий 14.03.2026. 
Обвинувачений у судовому засіданні підтвердив, що фактично затриманий 14.03.2026. 
Відповідно до ухвали слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 16.03.2026 до ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.03.2026 ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 16.03.2026 скасовано і постановлено нову ухвалу. Застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, а саме до 14.05.2026 включно, без визначення розміру застави. Взято під варту ОСОБА_5 в залі суду негайно. 
Ураховуючи наведене, суд у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зараховує обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення у період часу з 14.03.2026 по 16.03.2026 включно та з 30.03.2026 і до набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку 

Щодо запобіжного заходу 

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.03.2026 до обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 
Вказаний запобіжний захід в подальшому продовжувався Салтівським районним судом міста Харкова. 
Прокурор просила продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого. 
Відповідно до ст. 374 КПК України суд у вироку в тому числі зазначає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили. 
Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, який має застосовуватись до обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд керується таким. 
Обвинувачений згідно з даним вироком визнаний винним у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, йому призначено покарання у виді позбавлення волі, яке виконується реально. 
Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 166/313/17, від 13.08.2020 у справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 у справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим йому обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою. 
У рішенні від 26.01.1993 у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. 
Враховуючи, що обвинувачений згідно з даним вироком визнається винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі, яке підлягає реальному виконанню, суд дійшов висновку щодо доведеності ризиків, зокрема ризику переховування обвинуваченого через тиск тягаря можливого відбування покарання, та неможливості запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. 
Також суд дійшов висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховування, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.
Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховування від суду, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого залишити обраний раніше, а саме тримання під вартою. 

Щодо інших питань 

Цивільний позов не пред`явлений. 
Питання про процесуальні витрати в розмірі 9160,20 грн., 7328,16 грн., 9160,20 грн. та 7328,16 грн., пов`язані з проведенням експертиз, суд вирішує у відповідності до ст. 124 КПК України. 
Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України з урахуванням думки учасників судового провадження. 
Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України

УХВАЛИВ

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. 
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дати набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 у період часу з 14.03.2026 по 16.03.2026 включно, а також з 30.03.2026 і до набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі. 
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор». 
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертиз у загальному розмірі 32976,72 грн. 
Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 18.03.2026 на штани темно-коричневого кольору «CANDA STRETCH» з ремінцем шкіряним, куртку сіру з темно-сірими вставками «Running River», футболку жовтого кольору «UD», що вилучені під час складання протоколу затримання ОСОБА_5 у порядку ст. 208 КПК України 14.03.2026 за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 30, власником яких є ОСОБА_5 .
Речові докази, а саме штани темно-коричневого кольору «CANDA STRETCH» з ремінцем шкіряним, куртку сіру з темно-сірими вставками «Running River», футболку жовтого кольору «UD», які передані на зберігання до приміщення збереження речових доказів Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області - знищити.
Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 17.03.2026 на майно, вилучене під час огляду місця події 14.03.2026 за адресою: м. Харків, вул. Спортивна, буд. 9, кім. 407А, а саме: змив РБК з ліжка потерпілого, змив РБК зі скляної пляшки, скляну пляшку з РБК, рюкзак із плямами РБК.
Речові докази, а саме змив РБК з ліжка потерпілого, змив РБК зі скляної пляшки, скляну пляшку з РБК, рюкзак із плямами РБК – знищити.
Речові докази, а саме ковдру сірого кольору з надписом «UNHCR THE UN refugee Agency», футболку сіру з надписом «Adidas» з нашаруванням на тканині речовини бурого кольору, спідню білизну: чоловічі труси світло сірого кольору з написами на різинці «HELLO» «THANKING» «ONE MY LIFE», штани темно-сині спортивні з еластичним поясом з нашаруванням плями бурого кольору в районі стегна, зразок крові трупа потерпілого ОСОБА_7 на марлевий тампон, передані на зберігання до камери схову Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області – знищити.
Речовий доказ, а саме оптичний носій CD-R диск – зберігати в матеріалах досудового розслідування. 
Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження – зберігати в матеріалах кримінального провадження. 
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для ОСОБА_5 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії вироку. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. 

Суддя ОСОБА_1