ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/1410/25 

Господарський суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Сисина С.В., за участі секретаря судового засідання Далекорій Б.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні з викликом учасників справи справу
за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ – 36541721, місцезнаходження – 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, будинок 3,
до відповідача: Приватного підприємства «АВС-Сервіс», код ЄДРПОУ – 40536246, місцезнаходження – 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Олександра Богомольця, будинок 39,
про стягнення пені за договором оренди нежилого приміщення, розірвання договору оренди та зобов`язання повернути майно,
за участі представників сторін:
від позивача: Середенко Д.Д, (згідно довіреності від 05.01.2006 №24.01-12/4),
від відповідача: не з`явився, 
В С Т А Н О В И В :
Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради (далі – позивач, Департамент) звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою №32.01-17/145 від 16.12.2025 (зареєстрованою за вх.№02.3.1-05/1526/25 від 19.12.2025) до Приватного підприємства «АВС-Сервіс» (далі – відповідач, Підприємство) про стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 49792,21 грн, пені у розмірі 3864,51 грн, розірвання договору оренди та зобов`язання повернути майно.
Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди нежилого приміщення № 1052/0 від 21.11.2016 (в редакції додаткової угоди від 12.11.2021) (далі – договір оренди) щодо своєчасної та повної оплати за користування об`єктом оренди - навісом (літ. Б) загальною площею 168 кв.м. за адресою: місто Ужгород, вулиця Богомольця, 39 для використання під склад. Позивач зазначає, що у період з травня 2025 року по листопад 2025 року відповідач систематично порушував умови договору, внаслідок чого станом на день подання позову утворилася заборгованість в сумі 49792,21 грн, що є підставою нарахування до стягнення пені у розмірі 3864,51 грн. Такі обставини є підставою звернення в суд позивача з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором оренди, пені за його невиконання, розірвання договору та зобов`язання повернути майно за договором.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 907/581/25 визначено головуючого суддю Сисин С.В. що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2026.
Процесуальні дії по справі
Згідно з ухвалою від 19.01.2026 відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; призначено судове засідання у справі на 18.02.2026.
Відповідно до ухвали суду від 18.02.2026, враховуючи першу неявку представника відповідача у судове засідання, суд відклав розгляд справи на 18.03.2026.
Згідно з ухвалою від 18.03.2026 суд задовольнив усне клопотання представника Департаменту – Середенко Д.Д. про відкладення розгляду справи та відклав розгляд справи на 06.04.2026.
19.03.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі від 19.03.2026 (яка зареєстрована за вхідним №02.3.1-02/2567/26), згідно з якою позивач просить: закрити провадження у справі №907/1410/25 в частині стягнення заборгованості в сумі 49792,21 грн через відсутній предмет спору; повернути Департаменту судовий збір за подання позовної заяви у розмірі, пропорційному сумі стягнення; розглянути заяву без участі представника Департаменту.
Згідно з ухвалою від 06.04.2026 суд постановив:
- задовольнити заяву Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради про закриття провадження у справі від 19.03.2026 (яка зареєстрована за вхідним №02.3.1-02/2567/26 від 19.03.2026);
- закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору провадження у справі №907/1410/25 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 49792,21 грн заборгованості по орендній платі;
- задовольнити клопотання позивача про повернення судового збору, наведене у заява про закриття провадження у справі від 19.03.2026;
- повернути Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради судовий збір у розмірі 2809,91 грн, сплачений за подання позову;
- призначити наступне судове засідання на 11.05.2026.
У постанові від 27.06.2024 у справі №759/16487/21, провадження № 61-772св24 Верховний Суд з посиланням на практику Європейського Суду з прав людини (справи «Заводнік проти Словенії», заява № 53723/13, рішення від 21 травня 2015 року, пункт 70; справа «Созонов та інші проти України», заява № 29446/12, рішення від 08 листопада 2018 року, пункт 8) зазначив, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки або інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, суди зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення.
З довідок про доставку електронного листа, які отримані з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», вбачається, що ухвали суду від 19.01.2026, 18.02.2026, 18.03.2026, 06.04.2026 у справі №907/1410/25 (суддя Сисин С.В.) були надіслані позивачу в його Електронний кабінет. Означені документи доставлено до електронного кабінету учасника справи 19.01.2026 о 17:02, 18.02.2026 о 20:50, 18.03.2026 о 21:18, 09.04.2026 о 13:19. 
В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до «Електронного кабінету» є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.
Враховуючи відсутність у відповідача зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС,
- ухвала суду від 19.01.2026 направлена відповідачу поштовою кореспонденцією згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R067083603000 від 20.01.2026;
- ухвала суду від 18.02.2026 направлена відповідачу згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R067106078774 від 20.02.2026;
- ухвала суду від 18.03.2026 направлена відповідачу згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R067126349871 від 19.03.2026;
- ухвала суду від 06.04.2026 направлена відповідачу згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R067145958218 від 13.04.2026 
по місцезнаходженню відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань: 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця О. Богомольця, будинок 39.
10.02.2026 на адресу суду повернулось рекомендоване поштове відправлення №R067083603000 від 20.01.2026, причина повернення «одержувач відсутній за вказаною адресою».
10.03.2026 на адресу суду повернулось рекомендоване поштове відправлення №R067106078774 від 20.02.2026, причина повернення «за закінченням терміну зберігання».
08.04.2026 на адресу суду повернулось рекомендоване поштове відправлення №R067126349871 від 19.03.2026, причина повернення «закінчення встановленого терміну зберігання».
01.05.2026 на адресу суду повернулось рекомендоване поштове відправлення №R067145958218 від 13.04.2026, причина повернення «адресат відсутній».
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи, судом 19.02.2026, 19.03.2026 і 27.04.2026 були розміщені відповідні оголошення на офіційному веб-сайті «Судової влади України» про виклик Приватного підприємства «АВС-Сервіс» у справі №907/1410/25.
Щодо неявки відповідача в судові засідання, то суд зазначає, що Приватне підприємство «АВС-Сервіс», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судових засідань, не прибуло та не уповноважив представника в судові засідання.
Щодо цього суд звертає увагу, що адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є офіційним місцезнаходженням відповідача. Отже, лише відповідач за власним волевиявленням не скористався правом отримати кореспонденцію від суду, а тому відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений судом про розгляд справи та призначені судові засідання у справі.
Так, відповідно до ч. 3 та 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно з п. 3, 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2023 №1071) (далі - Правила надання послуг поштового зв`язку).
Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (п. 8 та 15 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Згідно з п. 81, 82, 83 Правил надання послуг поштового зв`язку рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначками «Судова повістка», «Повістка ТЦК»), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.
Рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.
Системний аналіз ст. ст. 120, 242 ГПК України, п. 8, 11, 15, 17, 81, 82, 83, 99 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі №904/2584/19; у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17 та від 04.12.2018 у справі №921/32/18).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 16.05.2018 у справі №910/15442/17 та від 04.12.2018 у справі №921/32/18).
Таким чином, з урахуванням сформованої позиції судів вищих інстанцій щодо належного повідомлення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені судові засідання у справі, а також належним чином повідомлений про призначене на 11.05.2026 судове засідання у справі.
Застосовуючи при розгляді справи відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Таким чином, суд констатує, що відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд справи у суді та мав можливість, передбачену законом, на реалізацію своїх прав та законних інтересів, з урахуванням приписів ГПК України щодо належного повідомлення учасників процесу.
Водночас, суд враховує, що серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.
Згідно приписів ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
За змістом п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За змістом приписів ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Частиною 8 ст. 252 ГПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відтак, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, відповідно до ст. 202 ГПК України, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ч. 9 ст.165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд за участі представника позивача, на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, яких достатньо для встановлення обставин справи і вирішення спору по суті, 11.05.2026 розглянув справу за наявними у ній документами, та у цей день проголосив у справі скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду та повідомив дату складання повного рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Суть спору за позицією позивача
У позовній заяві від 16.12.2025 №32.01-17/145, позивач зазначає, що 21.11.2016 між Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради (який до 17.11.2021 мав найменування Департамент міського господарства) та Приватним підприємством «АВС-Сервіс» було укладено договір оренди нежилого приміщення №1052/0. Об`єктом оренди є навіс літ. Б загальною площею 168 квадратних метрів за адресою: місто Ужгород, вулиця Богомольця, будинок 39.
Відповідно до умов п.п. 2.1 та 2.2 договору, право користування майном виникло з моменту підписання акта приймання-передачі, при цьому право власності на об`єкт залишилося за органом місцевого самоврядування. Початковий строк дії договору було встановлено з 21.11.2016 до 20.11.2021. На підставі наказу орендодавця від 10.09.2021 право оренди було продовжено без проведення аукціону терміном на 5 років. 12.11.2021 сторони підписали додаткову угоду, якою виклали договір у новій редакції, встановивши кінцевий термін дії оренди до 20.11.2026 включно.
Згідно з п. 4.1 договору, місячний розмір орендної плати визначено у сумі 4328,01 грн (у тому числі ПДВ - 721,34 грн). Умовами договору передбачено щомісячне коригування платежу на індекс інфляції. Відповідно до п. 4.4 договору, оплата має здійснюватися безготівково на визначений розрахунковий рахунок не пізніше 15 числа наступного місяця. Пункт 5.2 договору покладає на орендаря обов`язок своєчасно та в повному обсязі виконувати грошові зобов`язання.
Позивач вказує на те, що відповідач систематично порушував умови договору. У період з травня 2025 року по листопад 2025 року Підприємство не сплачувало орендну плату за договором. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача за договором становить 49792,21 грн. На підставі п. 4.5 договору та ст. 549 ЦК України, за несвоєчасне виконання зобов`язань нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що становить 3864,51 грн.
Позивач наголошує на тривалому та систематичному характері правопорушення щодо ухилення від сплати орендної плати за договором, так як раніше Господарським судом Закарпатської області вже приймалися рішення про стягнення боргів з відповідача за цим же об`єктом оренди: у справі №907/771/24 та у справі №907/629/25. Рішення судів у даних справах набрали законної сили, що підтверджує систематичність невиконання відповідачем своїх обов`язків за договором. 
Обґрунтовуючи вимогу про розірвання договору, позивач посилається на ст. 651 ЦК України та п. 9.1 договору. Позивач вважає таке порушення істотним, оскільки через відсутність надходжень орендодавець позбавляється того, на що розраховував при укладенні договору. Як наслідок, згідно зі ст. 785 ЦК України та п. 9.3 договору, у відповідача виникає обов`язок протягом 3 календарних днів з моменту припинення договору повернути майно за актом приймання-передачі.
З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з Приватного підприємства «АВС-Сервіс» заборгованість за договором по орендній платі у розмірі 49792,21 грн, пеню у розмірі 3864,51 грн, а також розірвати договір оренди та зобов`язати відповідача повернути позивачу об`єкт оренди.
Так як згідно з ухвалою від 06.04.2026 суд закрив на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору провадження у справі №907/1410/25 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 49792,21 грн заборгованості по орендній платі, відтак подальший розгляд справи здійснювався судом в частині позовних вимог про стягнення з відповідача пені за договором у розмірі 3864,51 грн, а також розірвання договору оренди та зобов`язання відповідача повернути позивачу об`єкт оренди.
Позиція відповідача
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів погашення заборгованості не представив.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
Відтак, з врахуванням положень ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 ГПК України, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами.
Фактичні обставини справи встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
21.11.2016 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (у договорі – орендодавець) та Приватним підприємством «АВС-Сервіс» (у договорі - орендар) було укладено договір оренди нежилого приміщення №1052/0, який посвідчений 21.11.2016 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. і зареєстрований у реєстрі за №2290.
Згідно з актом приймання-передачі від 21.11.2016, на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 21.11.2016 №1052/0 орендодавець передав, орендар прийняв у строкове платне користування навіс літ. Б загальною площею 168,0 кв.м. за адресою місто Ужгород, вулиця Богомольця, 39.
07.09.2021 Ужгородською міською радою на ІХ сесії VІІІ скликання було винесено рішення №425 «Про реорганізацію виконавчих органів міської ради», згідно з яким рада вирішила перейменувати Департамент міського господарства на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради.
10.09.2021 Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради винесено наказ №273 «Про затвердження висновків про вартість майна та продовження договору оренди», згідно з яким задоволено заяву орендаря – ПП «АВС-Сервіс» щодо продовження договору оренди нежилого приміщення №1052/0 від 21.11.2016 без проведення аукціону строком на 5 років.
Відповідно до цього ж наказу №273 від 10.09.2021 наказано Департаменту міського господарства та ПП «АВС-СЕРВІС» укласти додаткову угоду шляхом викладення договору оренди в новій редакції згідно примірного договору оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ужгород; орендну плату визначено згідно з Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Ужгород, яке передається в оренду та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням XXXIV сесії міської ради VII скликання 28.02.2019 №1455, але не може бути нижчою за останню місячну орендну плату, встановлену договором, що продовжується. 
12.11.2021 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (у договорі – орендодавець) (17.11.2021 змінено найменування на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради) та Приватним підприємством «АВС-Сервіс» (у договорі - орендар) була укладена додаткова угода до договору оренди нежилого приміщення №1052/0 від 21.11.2016 (яка посвідчена 12.11.2021 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. і зареєстрована у реєстрі за №1700), згідно з якою викладено у новій редакції договір оренди №1052/0 від 21.11.2016 нерухомого майна, що належить комунальній власності територіальної громади міста Ужгорода (далі – договір).
Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування навіс (літ. Б), загальною площею 168 кв.м., розташований за адресою: Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Богомольця, 39 (тридцять дев?ять), для використання під склад. Об`єкт оренди належить Територіальній громаді міста Ужгорода в особі Ужгородської міської ради, ідентифікаційний код юридичної особи: 33868924, державну реєстрацію права власності якої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.11.2016 проведено Ужгородським районним комунальним підприємством (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (державний реєстратор Тимчук Т.O.), номер запису про право власності: 17499042, реєстраційний об`єкта нерухомого майна: 1088134321101.
Згідно з п. 1.2. договору, вартість об`єкту згідно з незалежною оцінкою станом на 04.08.2021 становить 117882,00 грн без ПДВ, що перебуває на балансі Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради (далі – балансоутримувач).
Відповідно до п. 2.1. договору, вступ орендаря в користування майном настає з моменту підписання сторонами договору оренди та акту приймання-передачі.
Згідно з п. 2.2. договору, передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається територіальна громада в особі Ужгородської міської ради, а орендар користується ним протягом строку оренди.
Відповідно до п. 3.1. договору, строк оренди за цим договором становить 5 років, перебіг якого починається 21.11.2021 та спливає 20.11.2026 включно.
Згідно з п. 3.2. договору, після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін. Умови договору оренди на новий строк встановлюються відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до п. 3.3. договору, у разі недосягнення згоди щодо умов договору, переважне право орендаря на продовження договору припиняється. У разі відсутності заяви від орендаря на продовження строку дії договору оренди, договір вважається припиненим. Орендар протягом 3 календарних днів з дня припинення договору повертає об`єкт оренди орендодавцю за актом приймання передачі.
Згідно з п. 3.4. договору, за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату орендодавцю-балансоутримувачу комунального майна в розмірі 100% орендної плати на рахунки балансоутримувача об`єкта.
Відповідно до п. 3.5. договору, орендна плата сплачується орендарем за весь час фактичного використання об`єкта оренди до дати підписання акта приймання-передачі об`єкта оренди.
Згідно з п. 3.6. договору, не допускається зменшення орендної плати, визначеної договором протягом строку його дії, крім випадків, визначених законодавством, з урахуванням вимог, передбачених порядком передачі майна в оренду.
Відповідно до п. 4.1. договору, орендна плата, за майно, передане в оренду без проведення аукціону, визначається на підставі рішення XXXIV сесії міської ради VII скликання 28.02.2019 №1455 «Про Методику розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Ужгород, яке передається в оренду та пропорції її розподілу», наказу департаменту міського господарства «Про затвердження висновків про вартість майна та продовження договору оренди» від 10.09.2021 №273 і становить 4328,01 грн в місяць, в тому числі ПДВ в сумі 721,34 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати, визначеного на момент укладення договору, на індекс інфляції за поточний місяць року. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.
Згідно з п. 4.2. договору, в орендну плату не включається податок на землю.
Відповідно до п. 4.3. договору, розмір орендної плати переглядається у разі зміни методики її розрахунку, зміни цін і тарифів, внесення змін в чинне законодавство або в рішення міської ради щодо зміни розміру орендної плати, про що орендар повідомляється письмово.
Згідно з п. 4.4. договору, орендна плата вноситься безготівково, не пізніше 15 числа наступного місяця.
Відповідно до п. 4.5. договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі стягується в бюджет відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України із суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати).
Згідно з п. 4.6. договору, наднормативна сума сплаченої орендної плати підлягає поверненню або зарахуванню в наступні платежі, на підставі письмової заяви орендаря.
Відповідно до п. 4.7. договору, в разі несплати орендної плати протягом 3 місяців, орендодавець має право ініціювати дострокове розірвання договору оренди в односторонньому порядку, попередивши орендаря письмово.
Згідно з п. 4.8. договору, орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.
У п.п.5.1-5.23 договору передбачені права та обов`язки орендаря, а саме:
- використовувати об?єкт, що орендується згідно цього договору тільки для цілей, визначених пунктом і цього договору (п.5.1); 
- своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату (п.5.2);
- протягом 5 днів з дати укладення цього договору укласти з балансоутримувачем (управителем) або з відповідними службами договір про сплату або відшкодування витрат на утримання орендованого майна та нести всі витрати по експлуатації об?єкта, що орендується, здійснювати плату за комунальні послуги (у разі необхідності укладати відповідні угоди з постачальниками даних послуг: газ, електроенергія, тепло, водопостачання та водовідведення, вивезення сміття, телефон, брати участь в утриманні багатоквартирного будинку та ін.), у тому числі відшкодування витрат із плати за землю (п.5.5);
- передбачений обов`язок орендаря безперешкодно допускати на об?єкт, що орендується, представників орендодавця, комунальних та інших служб для перевірки виконання умов договору (п.5.11);
- передбачений обов`язок орендаря виконувати істотні умови договору оренди відповідно до законодавства з питань оренди комунального майна (п.5.13);
- передбачений обов`язок орендаря безперешкодно протягом трьох днів передати орендодавцю об?єкт оренди у разі припинення договору оренди (п.5.14);
- у разі припинення або розірвання договору оренди, орендар має право на відшкодування вартості невід?ємних поліпшень орендованого майна, зроблених за рахунок власних коштів при наявності дозволу орендодавця на такі поліпшення, в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку (п.5.18). 
У п.6.1 – 6.5 передбачені права та обов`язки орендодавця, а саме:
- орендодавець зобов?язується передати орендарю об?єкт оренди по акту приймання-передачі, який підписується орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем (у разі наявності) (п.6.1.);
- орендодавець виступає з ініціативою щодо внесення змін у договір або його розірвання в разі погіршення стану орендованого об?єкту, внаслідок його неналежного використання, або невиконання умов договору (п.6.3);
- орендодавець має право в односторонньому порядку вносити зміни до даного договору щодо розміру орендної плати, у разі зміни методики її розрахунку, зміни цін і тарифів, внесення змін в чинне законодавство або в рішення міської ради щодо зміни розміру орендної плати шляхом надсилання відповідних повідомлень (п.6.5).
Згідно з п. 7.1. договору, за невиконання або неналежне виконання умов та зобов`язань згідно із договором оренди сторони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством України.
Відповідно до п. 7.2. договору, спори, які виникають за цим договором оренди, або в зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються у судовому порядку.
Згідно з п. 7.3. договору, стягнення заборгованості з оплати орендної плати може здійснюватися в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Відповідно до п. 9.1. договору, договір може бути розірваний за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір може бути розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами умов договору оренди та інших підстав, передбачених законодавством України.
Згідно з п. 9.2. договору, чинність цього договору припиняється внаслідок:
- закінчення строку, на який його було укладено;
- укладення з орендарем договору концесії такого майна;
- приватизації об?єкта оренди орендарем (за участю орендаря);
- знищення об?єкта оренди або значне пошкодження об?єкта оренди;
- визнання орендаря банкрутом; припинення юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем (за відсутності правонаступника);
- смерті фізичної особи-орендаря; достроково, за взаємною згодою сторін, на підставі рішенням суду, та з інших підстав, передбачених законом або договором.
Відповідно до п. 9.3. договору, у разі припинення договору оренди, орендар протягом 3 календарних днів зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт по акту приймання-передачі в належному стані, не гіршому, ніж під час передачі його в оренду з урахуванням природнього зносу об?єкту оренди. Нарахування орендної плати за об?єкт, що орендується, припиняється з моменту підписання акту приймання-передачі об?єкта.
Згідно з п. 9.4. договору, в разі переходу права власності на орендоване майно до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №456492571 від 15.12.2025 вбачається, що 16.11.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено державну реєстрацію права власності Територіальної громади м.Ужгорода в особі Ужгородської міської ради на нерухоме майно: навіс, розташований за адресою: Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Богомольця, 39, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1088134321101. Згідно цієї ж інформаційної довідки вбачається реєстрація 26.11.2016 права користування (найму) (оренди)) ПП «АВС-Сервіс» будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами, на підставі договору оренди нежилого приміщення №1052/0 від 21.11.2016, посвідченого 21.11.2016 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В., зареєстрованого у реєстрі за №2290, та реєстрація 12.11.2021 права користування (найму) (оренди)) ПП «АВС-Сервіс» цим же об`єктом на підставі договору оренди нежилого приміщення від 12.11.2021 (дата закінчення – 20.11.2026), який посвідчений 12.11.2021 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. і зареєстрованим у реєстрі за №1700.
Разом з позовною заявою до суду було скеровано розрахунок заборгованості по орендній платі відповідача за договором №1052/0 від 21.11.2016, згідно якого загальна сума заборгованості з травня 2025 року по листопад 2025 року становить 49792,21 грн. З вказаного розрахунку вбачається, що протягом спірного періоду відповідач на час подачі позову не сплатив жодних коштів у рахунок сплати орендної плати за договором. 
Крім цього, до позовної заяви було долучено розрахунок пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором від 21.11.2016 №1052/0, згідно з яким, враховуючи наявність у відповідача боргу по орендній платі за період з травня 2025 року по листопад 2025 року, позивачем нарахована пеня у сумі 3864,51 грн, яка визначена на підставі п.4.5. договору у виді подвійної облікової ставки Національного банку України із суми заборгованості за кожен день прострочення, і така пеня розрахована від суми боргу за кожен місяць прострочення в межах шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Згідно рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.11.2024 у справі №907/771/24 задоволено частково позов Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради до Приватного підприємства "АВС-Сервіс" про стягнення заборгованості в сумі 61613,93 грн, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором оренди нежилого приміщення від 21.11.2016 №1052/0 (у редакції додаткової угоди від 12.11.2021). Суд ухвалив: стягнути з Приватного підприємства "АВС-Сервіс" на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради 52915,93 грн основної заборгованості та 2601,10 грн на відшкодування сплаченого судового збору; в решті позову відмовити. 
Відповідно до постанови Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 у справі №907/771/24 задоволено частково апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради б/н від 02.12.2024; рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.11.2024 у справі №907/771/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 8698 грн пені частково скасовано та у цій частині прийняти нове судове рішення про стягнення з Приватного підприємства "АВС-Сервіс" на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради 52915,93 грн основної заборгованості, 900,14 грн пені та 2 640,11 грн на відшкодування сплаченого судового збору. В решті рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.11.2024 у справі №907/771/24 залишено без змін.
При ухваленні рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.11.2024 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 у справі №907/771/24 судами першої та апеляційної інстанцій враховано, що Приватне підприємство "АВС-Сервіс" допустило заборгованість за договором оренди нежилого приміщення від 21.11.2016 №1052/0 (у редакції додаткової угоди від 12.11.2021) по сплаті орендної плати за період з липня 2023 року по липень 2024 року.
Крім цього, згідно рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2025 у справі №907/629/25, яке набрало законної сили 19.08.2025, задоволено позов Департаменту до Підприємства про стягнення заборгованості, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором оренди нежилого приміщення від 21.11.2016 №1052/0 (у редакції додаткової угоди від 12.11.2021) та стягнуто з Приватного підприємства «АВС-Сервіс» на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради 59763,79 грн заборгованості, 5744,99 грн пені та 3028,00 грн у повернення сплаченого судового збору.
При ухваленні рішення у справі №907/629/25, суд встановив невиконання Підприємством зобов`язань за договором оренди нежилого приміщення №1052 від 21.11.2016, в редакції додаткової угоди від 12.11.2021 в частині сплати орендної плати за період з серпня 2024 року по квітень 2025 року включно.
Як було вказано вище, згідно з ухвалою від 06.04.2026 суд закрив на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору провадження у справі №907/1410/25 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 49792,21 грн заборгованості по орендній платі, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором оренди нежилого приміщення від 21.11.2016 №1052/0 (у редакції додаткової угоди від 12.11.2021) щодо сплати орендної плати за період з травня 2025 року по листопад 2025 року.
Отже, спірними у даній справі на час її розгляду по суті є позовні вимоги Департаменту до Підприємства про стягнення 3864,51 грн пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором оренди нежилого приміщення від 21.11.2016 №1052/0 (у редакції додаткової угоди від 12.11.2021); розірвання зазначеного договору та зобов`язання Приватного підприємства «АВС-Сервіс» повернути за актом приймання-передачі Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради об`єкт оренди – навіс літ. Б загальною площею 168 кв.м. за адресою: Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Богомольця, будинок 39.
Правове обґрунтування і оцінка суду
Щодо вимог про стягнення пені
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК – України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Таким чином, цивільні права та обов`язки виникають з договорів, тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов`язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов`язання, визначені умовами договору.
Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України, в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і в установлений строк.
Положеннями ст.ст. 526, 629 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Сторони повинні належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за укладеними договорами. Дане витікає з умов розглядуваного договору та вимог законодавства, згідно з яким суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, тут і надалі – ГК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин між сторонами).
При укладені господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного виявлення, мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (ч. 4 ст. 179 ГК України).
Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 ЦК України наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні норми містяться також в положеннях п. 1 ст. 283 ГК України.
Матеріалами справи підтверджується факт користування відповідачем навісом літ. Б загальною площею 168,00 кв.м. за адресою: місто Ужгород, вулиця Богомольця, 39, згідно з договором оренди нерухомого майна №1052/0 від 21.11.2016 (у редакції додаткової угоди від 12.11.2021).
Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Пунктами 1, 4 ст. 285 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ст. ст. 525, 615 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Враховуючи сплату відповідачем після відкриття провадження основного боргу в сумі 49792,21 грн, що було підставою постановлення судом ухвали від 06.04.2026 про закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору провадження у справі №907/1410/25 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 49792,21 грн основної заборгованості по орендній платі, суд констатує, що зобов`язання, щодо стягнення основного боргу, стосовно якого виник спір, визнано та припинено виконанням, проведеним належним чином, що відповідає нормам ст. 599 ЦК та ст. 202 ГК України.
У той же час, у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язання зі сплати заборгованості по орендній платі, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальному розмірі 3864,51 грн.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Частина 1 ст. 548 ЦК України передбачає, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
За змістом ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК України).
Частиною 4, 6 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Штрафні санкції за порушення грошових зобов?язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. 
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.
Пунктом 4.5. договору, сторони погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі стягується в бюджет відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України із суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати).
Згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 ЦК України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.06.2017 зі справи № 910/2031/16 та Верховного Суду від 10.04.2018 зі справи № 916/804/17.
Як вбачається із долученого до матеріалів справи розрахунку, за неналежне виконання відповідачем договірних умов щодо своєчасної оплати за період з травня 2025 року по листопад 2025 року, з урахуванням обов`язку орендаря згідно з п. 4.4 договору сплачувати орендну плату за кожен місяць не пізніше 15 числа наступного місяця, позивачем нараховано пеню в сумі 3864,51 грн. Нарахування здійснено за допущене відповідачем прострочення сплати орендної плати за договором за кожен місяць прострочення: з травня по жовтень 2025 року в межах шестимісячного строку від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, що відповідає вимогам чинного законодавства та п. 4.5 договору.
Перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН» правильність здійсненого позивачем розрахунку та здійснивши оцінку доказів, на яких він ґрунтується, суд вважає правомірним нарахування відповідачу пені, що розрахована позивачем в означені ним періоди за кожен місяць заборгованості по орендній платі окремо з травня по жовтень 2025 року в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру такої заборгованості за кожний день прострочення в сумі 3864,51 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню як обґрунтовано заявлені та підтверджені документально.
Щодо розірвання договору
За загальним правилом, встановленим ст. 188 ГК України, розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.
Зокрема, за змістом ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.
Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст. 188 цього Кодексу.
Таким чином, підстави для розірвання договору оренди мають бути визначені або безпосередньо договором оренди або приписами законодавства.
Відповідно до приписів п. 9.1. договору, він може бути розірваний за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір може бути розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами умов договору оренди та інших підстав, передбачених законодавством України.
Чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, дострокової згоди сторін або на підставі рішення суду та з інших підстав, передбачених законом або договором (п. 9.2. договору).
При цьому, за змістом п. 4.7. договору, в разі несплати орендної плати протягом трьох місяців орендодавець має право ініціювати дострокове розірвання договору оренди в односторонньому порядку, попередивши орендаря письмово.
Як обґрунтовано зазначає позивач у позові, укладаючи договір, Департамент, як повноважний представник органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах розраховував, перш за все, на те, що орендар (позивач у справі) буде систематично вносити плату за використання орендованого майна.
Натомість, позивач протягом тривалого періоду у повному обсязі орендні платежі не одержує та не має можливості надати спірний об`єкт в оренду будь-яким іншим юридичним або фізичним особам задля належного та систематичного отримання надходжень до місцевого бюджету у вигляді орендної плати.
При цьому, судом враховано, що згідно з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 18.11.2024 у справі №907/771/24, яке змінено відповідно до постанови Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2025, та згідно з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2025 у справі №907/629/25, з Приватного підприємства «АВС-Сервіс» на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради вже стягувалася заборгованість по орендній платі та пеня за договором за попередні періоди, а саме: за період з липня 2023 року по липень 2024 року та за період з серпня 2024 року по квітень 2025 року. 
Водночас, судом також встановлено, несплату відповідачем орендної плати за період з травня 2025 року по листопад 2025 року, за договором оренди нежилого приміщення від 21.11.2016 №1052/0 (у редакції додаткової угоди від 12.11.2021) в розмірі 49792,21 грн, що було підставою звернення в суд з цим позовом разом з іншими позовними вимогами у справі.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги встановлене судом у даній справі систематичне порушення відповідачем під час дії договору істотних умов договору в частині сплати орендної плати, що, крім цього, також вбачається із рішень Господарського суду Закарпатської області у справах №907/771/24 та №907/629/25; зважаючи, що право позивача на розірвання договору оренди нежилого приміщення від 21.11.2016 №1052/0 (у редакції додаткової угоди від 12.11.2021) з наведених підстав визначено умовами п.п. 4.7., 9.1., 9.2. договору, а відтак, позовні вимоги Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради в частині розірвання договору задовольняються судом як правомірні, обґрунтовані та документально доведені.
Водночас, не змінює таких висновків суду щодо наявності підстав для розірвання договору оренди факт сплати відповідачем після відкриття провадження у справі боргу по орендній платі за договором за період з травня 2025 року по листопад 2025 року в розмірі 49792,21 грн, що було підставою постановлення судом ухвали від 06.04.2026 про закриття провадження у цій частині позовних вимог, так як право позивача як орендодавця на розірвання договору оренди нежилого приміщення від 21.11.2016 №1052/0 (у редакції додаткової угоди від 12.11.2021) визначено умовами п.п. 4.7., 9.1., 9.2. договору, тим більше враховуючи систематичну і тривалу несплату орендної плати за договором, що встановлено судом як у даній справі, а також наведене вбачається з судових рішень у справах №907/771/24 та №907/629/25.
Щодо цього, судом також враховано, що у п.5.14 – 5.16 постанови від 18.10.2023 у справі № 926/5237/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив про таке:
« 5.14. Верховний Суд зазначає, що систематична (два і більше разів) несплата орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами правочину, у тому числі сплата орендної плати не у повному обсязі (часткове виконання зобов`язання), є підставою для розірвання такого договору.
Сам факт систематичного порушення договору оренди щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому, оскільки згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №183/262/17, від 31.07.2020 у справі №479/1073/18, від 23.03.2021 у справі №922/2754/19, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.
5.15. Разом із тим згідно із частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначено через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, і це відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України віднесено, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
5.16. Оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором, у тому числі у строки та розмірі погодженому сторонами. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки».
Щодо повернення орендованого майна
Частиною 4 статті 291 ГК України встановлено, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Крім того, за змістом ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.
Пунктом 9.3. договору сторонами передбачено, що у разі припинення договору оренди, орендар протягом трьох календарних днів зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт по акту приймання-передачі в належному стані, не гіршому, ніж під час передачі його в оренду з урахуванням природнього зносу об`єкту оренди. Нарахування орендної плати за об`єкт, що орендується, припиняється з моменту підписання акту приймання-передачі об`єкта.
Відповідний обов`язок орендарю повернути об`єкт оренди у разі припинення договору визначений також в п.п. 5.14., 6.1 договору оренди нежитлового приміщення від 20.11.2016 №1052/0, згідно з якими орендар зобов`язаний передати орендодавцю об`єкт оренди у разі припинення договору оренди по акту приймання-передачі, який підписується орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем у разі наявності.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у зв`язку із розірванням договору у судовому порядку, відповідач зобов`язаний повернути позивачу орендоване майно, а відтак до задоволення підлягають позовні вимоги про зобов`язання Приватного підприємства «АВС-Сервіс» повернути за актом приймання-передачі Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради об`єкт оренди - навіс літ. Б загальною площею 168 кв.м. за адресою: Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Богомольця, будинок 39.
Щодо обґрунтованості рішення
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ст.ст. 13 - 14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Суд також зазначає, що принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат
Згідно платіжної інструкції №1255 (внутрішній номер 471485810) від 15.12.2025 при подачі позову про стягнення заборгованості по орендній платі та пені, розірвання договору оренди та зобов`язання повернути майно, позивачем сплачено судовий збір у сумі 9084,00 грн.
Згідно з ухвалою від 06.04.2026 суд закрив на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору провадження у справі №907/1410/25 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 49792,21 грн заборгованості по орендній платі та повернув Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради судовий збір у розмірі 2809,91 грн, сплачений за подання позову відповідно до платіжної інструкції №1255 (внутрішній номер 471485810) від 15.12.2025.
Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).
З положень ч. 1, п.п.1, п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» слідує, що судовий збір за розгляд майнових вимог - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.
Відтак, оскільки позовні вимоги задоволено повністю, на відповідача покладаються повністю витрати зі сплати судового збору в розмірі 6274,09 грн, враховуючи поверненню позивачу судового збору в розмірі 2809,91 грн разом із постановленням ухвали про закриття провадження у частині позовних вимог.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 221, 236, 237, 238, 240, 252, 256 ГПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити.
Стягнути з Приватного підприємства «АВС-Сервіс» (код ЄДРПОУ – 40536246, місцезнаходження – 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Олександра Богомольця, будинок 39) на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (код ЄДРПОУ – 36541721, місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, будинок 3) 3864,51 грн (три тисячі вісімсот шістдесят чотири гривні 51 копійки) пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором оренди нежилого приміщення від 21.11.2016 №1052/0 (у редакції додаткової угоди від 12.11.2021).
Розірвати договір оренди нежилого приміщення від 21.11.2016 №1052/0, що викладений у редакції додаткової угоди від 12.11.2021 до договору оренди нежилого приміщення від 21.11.2016 №1052/0, укладений між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (найменування якого з 17.11.2021 змінено на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради) та Приватним підприємством «АВС-Сервіс».
Зобов`язати Приватне підприємство «АВС-Сервіс» (код ЄДРПОУ – 40536246, місцезнаходження – 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Олександра Богомольця, будинок 39) повернути за актом приймання-передачі Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (код ЄДРПОУ – 36541721, місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, будинок 3) об`єкт оренди – навіс літ. Б загальною площею 168 кв.м. за адресою: Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Богомольця, будинок 39.
Стягнути з Приватного підприємства «АВС-Сервіс» (код ЄДРПОУ – 40536246, місцезнаходження – 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Олександра Богомольця, будинок 39) на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (код ЄДРПОУ – 36541721, місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, будинок 3) 6274,09 (шість тисяч двісті сімдесят чотири гривень 09 копійок) у повернення сплаченого судового збору. 
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
На підставі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду, згідно з частиною першою ст. 256 ГПК України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.
Повне рішення складене і підписане 18.05.2026.

Суддя С.В. Сисин