ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"22" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/999/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу №916/999/26
За позовом: Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (код ЄДРПОУ 38727770), в особі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Херсонського морського порту) (73000, м. Херсон, просп. Незалежності (Ушакова), буд. 4; ЄДРПОУ 38728533)
До відповідача: Державного підприємства “Херсонський морський торговельний порт” (73003, м. Херсон, пр. Незалежності, буд. 4; ЄДРПОУ 01125695)
Про стягнення 23582,66 грн.

Встановив: Державне підприємство “Адміністрація морських портів України”, в особі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Херсонського морського порту) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства “Херсонський морський торговельний порт” про стягнення 23582,66 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2026р. прийнято позовну заяву Державного підприємства “Адміністрація морських портів України”, в особі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Херсонського морського порту) до розгляду та відкрито провадження у справі №916/999/26. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у порядку письмового провадження. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.
07.04.2026р. до суду відповідачем надано відзив.
17.04.2026р. до суду позивачем надано відповідь на відзив. 
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову, позивачем було зазначено суду, що 27 листопада 2020 року між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Херсонського морського порту) та Державним підприємством «Херсонський морський торговельний порт» укладено договір про надання послуг № 199-В-ХЕФ-20/860.
Відповідно до п. 1.1.. п. 1.2. Договору, Підприємство надає Адміністрації послуги із взаєморозрахунків з АТ «Укрзалізниця». Адміністрація відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України зобов`язується відшкодовувати Підприємству витрати за послуги Залізниці.
Згідно до п. 1.3. Договору, під послугами Залізниці розуміється: послуги, які передбачені Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 (зі змінами, надалі - Збірник тарифів) (наприклад, подавання, забирання вагонів, зберігання вантажів, зважування вагонів, маневрова робота локомотива та інші); послуги, які надаються Залізницею у рамках укладеного договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (наприклад, плата за користування вагонами та контейнерами); послуги, які надаються Залізницею за вільними тарифами (наприклад, промивання вагонів, подавання вагонів у визначений час, перевірка та затвердження місцевих технічних умов навантаження та кріплення вантажів, та інші); послуги, розрахунок вартості яких затверджується міжнародними нормативними актами (наприклад, плата за користування вагонами належності країн СНД і Балтії).
Відповідно до п. 1.4. Договору, послуги по даному Договору надаються Підприємством протягом строку його дії.
Умовами п. 4.4. Договору сторонами було узгоджено, що розрахунки за послуги Залізниці здійснюються Адміністрацією шляхом здійснення 100% попередньої оплати послуг згідно рахунків Підприємства. Остаточна оплата за надані послуги здійснюється з урахуванням суми проведеної попередньої оплати.
Відповідно до п.5.1. Договору, Підприємство по мірі отримання від Залізниці переліків документів, за якими були списані кошти з особового рахунку Підприємства, складає та передає Адміністрації підписані зі своєї сторони Акти виконаних робіт (Акти наданих послуг) та копії підтверджуючих документів. 
Згідно до п. 12.5. Договору, всі права та обов`язки Адміністрації (в тому числі ведення бухгалтерського обліку, проведення розрахунків, підписання первинних документів, приймання-передача товарів, робіт та послуг за кількістю і якістю тощо), які передбачені даним Договором, виконуються Херсонською філією державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрацією Херсонського морського порту). 
Строк дії Договору визначений пунктом 7.1. та з урахування додатково угоди № 3 від 07.12.2021 до Договору становить «з моменту підписання його Сторонами і діє до 31 грудня 2022 року».
Позивачем було зазначено суду, що за результатом надання послуг та виконання інших умов Договору з моменту його підписання до 31 грудня 2021 року, тобто станом на 01.01.2022р. згідно з даними бухгалтерського обліку позивача за відповідачем обліковувалася заборгованість у розмірі 1200,52 грн, що підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків станом за період 01.01.2022р. - 23.06.2023р. між Херсонською філією державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрацією Херсонського морського порту) та державним підприємством «Херсонський морський торговельний порт».
Як вказує позивач, протягом 2022р. відповідачем, на виконання умов п. 4.4. Договору були виставлені рахунки на оплату на загальну суму 200000,00 грн з ПДВ, а саме: рахунок на оплату № 5 від 04.01.2022р. на суму 30000,00 грн., враховуючи ПДВ - 5000,00 грн.; рахунок на оплату № 47 від 14.01.2022р. на суму 40000,00 грн., враховуючи ПДВ – 6666,67грн.; рахунок на оплату № 77 від 26.01.2022р. на суму 50000,00 грн. враховуючи ПДВ - 8333,33грн.; грн, рахунок на оплату № 127 від 10.02.2022р. на суму 40000,00 грн., враховуючи ПДВ – 6666,67 грн.; рахунок на оплату № 158 від 21.02.2022р. на суму 40000,00грн., враховуючи ПДВ — 6666,67 грн.
Як було зазначено позивачем суду, надані відповідачем на оплату рахунки були сплачені позивачем згідно з платіжними дорученнями, що додано до позовної заяви. 
Фактом надання послуг за Договором є складання та підписання сторонами Актів виконаних робіт (Актів наданих послуг), відповідно до умов п. 5.1. Договору (Підприємство по мірі отримання від Залізниці переліків документів, за якими були списані кошти з особового рахунку Підприємства, складає та передає Адміністрації підписані зі своєї сторони Акти виконаних робіт (Акти наданих послуг) та копії підтверджуючих документів).
За поясненнями позивача, на виконання зазначеного та керуючись вимогами розділу 5 Договору, Сторонами Договору були підписані Акти виконаних робіт (Акти наданих послуг) на загальну суму 144216,12 грн з ПДВ, а саме: Акт виконаних робіт (Акт наданих послуг) №13 від 20.01.2022р. на суму 41301,34 грн. з ПДВ; Акт виконаних робіт (Акт наданих послуг) № 16 від 31.01.2022р. на суму 38608,00 грн. з ПДВ; Акт виконаних робіт (Акт наданих послуг) № 22 від 10.02.2022р. на суму 39034,25 грн. з ПДВ; Акт виконаних робіт (Акт наданих послуг) № 26 від 10.02.2022р. на суму 25272,53 грн. з ПДВ.
Позивачем було пояснено суду, що надати копії зазначених Актів виконаних робіт (Актів наданих послуг) позивач не має можливості, у зв`язку з відсутністю доступу до первинних бухгалтерських документів та приміщення Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Херсонського морського порту) у м. Херсоні, територія якого входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 (із змінами) (в попередній редакції Перелік був затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309).
За посиланням позивача, у Відповідача станом на 31.12.2022р. заборгованість на користь Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Херсонського морського порту) складала 56984,40 грн, що підтверджується підписаним сторонами Актом звірки взаємних розрахунків станом за період 01.01.2022р. - 23.06.2023р.
Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги, позивачем було зазначено суду, що 03 жовтня 2023р. ним був направлений відповідачу лист №196/26-01-19/Вих щодо існуючої заборгованості за Договором та повернення грошових коштів у сумі 40000,00 грн з ПДВ та на виконання вищезазначеного листа 16 жовтня 2023 року відповідачем на рахунок позивача було повернуто передоплату за Договором у сумі 40000,00 грн, враховуючи ПДВ – 6666,67грн.
Також позивачем нараховано 3% річних у розмірі 1637,48 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4960,78 грн.
Надаючи відзив на позовну заяву, відповідачем було зазначено суду, що на підставі наказу Міністерства Інфраструктури України № 256 від 28.04.2022р., морський порт Херсон закрито у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації. Також, що згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025р. № 376 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, Херсонська міська територіальна громада: в період з 01.03.2022р. по 11.11.2022р. територія тимчасовій окупації; в період з 11.11.2022р. по 01.05.2023р. територія можливих бойових дій; в період з 01.05.2023р. по сьогоднішній день – територія активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.
Отже, як зазначає відповідач, Державне підприємство «Херсонський морський торговельний порт» в період з 01.03.2022р. по 11.11.2022р. було захоплено російськими загарбниками та розграбовано, також, 06.06.2023р. в зв`язку з підривом російськими загарбниками Каховської ГЕС відбулось повне затоплення території Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт», адже воно перебуває на березі річки Дніпро. За інформацією Херсонської ОВА, стрімкою течею Дніпра в прибережні (затоплені зони), до яких відноситься і територія порту, прибило міни та нерозірвані боєприпаси, які в подальшому можуть самовільно вибухати. Також окрему небезпеку становить поява вибухонебезпечних предметів на березі (території порту) після спаду рівня води.
Наказом начальника Херсонської міської військової адміністрації за № 94-н від 05.07.2023р. забороняється перебування громадян у прибережній зоні лінії зіткнення на території південної частини м. Херсона. Також, начальником Херсонської районної військової адміністрації від 06.07.2023р. за № 42, заборонено до окремого рішення перебування громадян у прибережній зоні лінії зіткнення на території південної частини м. Херсон.
З урахуванням наведеного, відповідачем було зазначено, що з тих самих причин, що і позивач, відповідач не має доступу до первинної документації, у тому числі, до Актів виконаних робіт (Актів наданих послуг) по договору №199-В-ХЕФ-20/860 від 27.11.2020р.
За доводами відповідача, Актом звірки взаємних розрахунків станом за період 01.01.2022р. -23.06.2023р. року не підтверджено заборгованість в сумі 56984,40 грн., адже він підписаний з умовою.
Додатково відповідачем було зазначено, що зобов`язання між сторонами мають іншу правову природу, ніж безпідставно отримані кошти, а тому відсутні підстави вважати, що Державне підприємство “Херсонський морський торговельний порт” безпідставно набув грошові кошти в сумі 16984,40 грн., які були отримані відповідачем від позивача на підставі договору про надання послуг № 199-В-ХЕФ-20/860 від 27.11.2020р., під час строку його дії.
Відповідно до наданої відповіді на відзив, позивачем було зазначено, що ним долучено до позовної заяви документи, які свідчать про заборгованість відповідача перед позивачем за укладеним між ними Договором. 
За поясненнями позивача, відповідно до умов Договору відповідач, як балансоутримувач залізничних колій, виступає посередником між позивачем та АТ «Укрзалізниця» та відповідачем не було проведено відповідних дій, які направлено на звірку розрахунків. 
Також позивачем було пояснено, що відповідач зберігає майно, тобто грошові кошти, без достатньої правової підстави, оскільки строк дії Договору закінчився 31.12.2022р. 

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як з`ясовано судом, 27 листопада 2020 року між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Херсонського морського порту) та Державним підприємством «Херсонський морський торговельний порт» укладено договір про надання послуг № 199-В-ХЕФ-20/86Д.
Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Судом враховано, що за умовами укладеного Договору, відповідач надавав позивачу послуги із взаєморозрахунків з АТ «Укрзалізниця», а позивач був зобов`язаний відшкодовувати позивачу витрати за послуги.
Умовами п. 4.4. Договору сторонами було узгоджено, що розрахунки за послуги Залізниці здійснювались позивачем шляхом здійснення 100% попередньої оплати послуг згідно рахунків відповідача. 
За матеріалами справи судом встановлено, що позивачем від відповідача були отримані рахунки на суму 200000,00 грн.: рахунок на оплату №5 від 04.01.2022р. на суму 30000,00грн., рахунок на оплату № 47 від 14.01.2022р. на суму 40000,00 грн., рахунок на оплату №77 від 26.01.2022р. на суму 50000,00 грн., рахунок на оплату №127 від 10.02.2022р. на суму 40000,00 грн., рахунок на оплату № 158 від 21.02.2022р. на суму 40000,00 грн. (а.с.25-27, т.1).
Також, судом встановлено, що вищезазначені рахунки було оплачено, про що свідчать платіжні доручення: № 1011131500 від 06.01.2022р. на суму 15000,00 грн., №1013963974 від 13.01.2022р. на суму 15000,00 грн, № 1018459066 від 24.01.2022р. на суму 30000,00 грн, №1020665245 від 27.01.2022р. на суму 10000,00 грн, №1022247458 від 01.02.2022р. на суму 20000,00 грн., № 1026014950 від 04.02.2022р. на суму 10000,00 грн., № 1028964453 від 10.02.2022р. на суму 20000,00 грн., № 1031936873 від 16.02.2022р. на суму 20000,00 грн. №1032894194 від 18.02.2022р. на суму 10000,00 грн., № 1033562467 від 21.02.2022р. на суму 10000,00 грн., № 1035348023 від 24.02.2022р. на суму 40000,00 грн.(а.с. 27-32, т.1).
Отже, з урахуванням вищевказаних доказів судом встановлено, що в рамках виконання сторонами Договору про надання послуг № 199-В-ХЕФ-20/86Д від 27 листопада 2020 року. відповідачем було виставлено рахунки на оплату у розмірі 200000,00 грн., які сплачено у повному обсязі позивачем, відповідно до платіжних доручень, що містяться в матеріалах справи. 
При розгляді даного спору судом враховано обставини, що приміщення як позивача, так і відповідача, знаходяться на території, яка входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 (із змінами) (в попередній редакції Перелік був затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309), що ускладнює надання первинної документації, про зазначалось обома сторонами даного спору. 
Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення коштів, у зв`язку з чим суд зазначає таке. 
Суд зазначає, що за приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів); - таким чином, з`ясування фактичних обставин справи, які входять до кола доказування, має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому, ураховуючи взаємозв`язок і вірогідність.
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності господарського процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний [постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.
Стаття 79 ГПК України містить стандарт доказування "вірогідності доказів", який підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були".
Матеріали справи містять Акт звірки взаємних розрахунків станом за період 01.01.2022р. - 23.06.2023р., який підписаний обома сторонами, та за яким визначено, що у відповідача станом на 31.12.2022р. заборгованість на користь Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Херсонського морського порту) по Договору становила - 56984,40 грн (а.с. 33, т.1). 
При розгляді даного спору судом враховано, що сторонами в Акті звірки взаємних розрахунків станом за період 01.01.2022р. - 23.06.2023р., який підписаний обома сторонами, визначено, що "по Договору № 199-В-ХЕФ-20/86Д від 27.11.2020р. будуть внесені зміни після відновлення доступу Державного підприємства “Херсонський морський торговельний порт” до первинних документів", поряд з цим, суд зазначає, що сторонами у даному Акті було покладено відповідне зобов`язання саме на відповідача, та судом враховано доводи позивача, що строки позовної давності закріплюють чіткі правові наслідки для позивача та у подальшому можуть привести до порушення його майнових прав та інтересів.
З урахуванням наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, в тому числі, що приміщення як позивача, так і відповідача, знаходяться на території, яка входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 (із змінами) (в попередній редакції Перелік був затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309), що ускладнює надання первинної документації, про що зазначалось обома сторонами даного спору, судом Акт звірки взаємних розрахунків станом за період 01.01.2022р. - 23.06.2023р. приймається як доказ, за відсутності доведення з боку відповідача інших обставин. 
Як встановлено судом, позивачем на адресу відповідача було скеровано Лист №196/26-01-19/вих. від 03.10.2023р., за яким було висунуто вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 40000,00 грн., з посиланням на існування між сторонами правовідносин за Договором про надання послуг № 199-В-ХЕФ-20/86Д від 27.11.2020р.
В свою чергу, на підставі платіжної інструкції №205 від 16.10.2023р. відповідачем було здійснено сплату горошкових коштів у розмірі 40000,00 грн., з призначенням платежу «повернення передплати згідно листа від 03.10.2023р. за Договором № 199-В-ХЕФ-20/86Д від 27.11.2020р. (а.с. 37, т.1).
Отже, отримавши лист позивача, з вимогою щодо повернення грошових коштів, за Договором № 199-В-ХЕФ-20/86Д від 27.11.2020р., відповідачем було визнано вимоги позивача, та відповідно, здійснено часткову сплату грошових коштів.
Поряд з цим, за Актом звірки взаємних розрахунків станом за період 01.01.2022р. - 23.06.2023р., заборгованість становила – 56984,40 грн., тоді як відповідачем на користь позивачем було повернуто грошові кошти лише у розмірі 40000,00 грн., та іншого судом встановлено не було.
Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17).
Згідно з ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями частин 1, 3 ст.1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
Зі змісту цієї норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного цією нормою, є сукупність таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.
Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі ст.1212 ЦК зазначала також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.
З урахуванням викладеного та зазначеного, з урахуванням доводів та ґрунтувань позивача, приймаючи заперечення відповідача, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, дослідивши обставини спору, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача зі стягненням з відповідача грошових коштів у розмірі 16984,40грн. та визнає позовні вимоги – обґрунтованими та такими, що підтверджені відповідними доказами.
Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 1637,48 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4960,78 грн.
Суд, переривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат позивача, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення – правомірними.
Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2662,40 грн. покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1.Позовну заяву Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Херсонського морського порту) - задовольнити повністю.
2.Стягнути з Державного підприємства “Херсонський морський торговельний порт” (73003, м. Херсон, пр. Незалежності, буд. 4; ЄДРПОУ 01125695) на користь Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (код ЄДРПОУ 38727770), в особі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Херсонського морського порту) (73000, м. Херсон, просп. Незалежності (Ушакова), буд. 4; ЄДРПОУ 38728533) суму боргу у розмірі 16984 (шістнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 40 коп., інфляційні втрати у розмірі 4960 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят) грн. 78 коп.. 3% річних у розмірі 1637 (одна тисяча шістсот тридцять сім) грн. 48 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. 

Повне рішення складено 22 червня 2026 р.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Суддя Т.Г. Д`яченко