Окрема думка суддів 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
до постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 25.03.2026 у справі № 1-07/07

Велика Палата Верховного Суду постановою від 25.03.2026 за результатами розгляду заяви захисника ОСОБА_5 (далі - Захисник) про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Одеської області від 25.07.2005, ухвали Верховного Суду України від 21.03.2006, вироку Апеляційного суду Одеської області від 15.01.2008, ухвали Верховного Суду України від 12.08.2008 та постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 щодо ОСОБА_6 (далі - Заявник) з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, постановила, зокрема, (1) задовольнити частково заяву Захисника про перегляд за виключними обставинами судових рішень щодо Заявника; скасувати постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019, ухвалу Верховного Суду України від 12.08.2008 та вирок Апеляційного суду Одеської області від 15.01.2008 щодо Заявника і в порядку частини другої статті 433 Кримінального процесуального кодексу України щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (у частині її обвинувачення за частинами третьою, четвертою, п`ятою статті 27, пунктами 1, 4, 6, 11, 12 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України), а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. У решті судові рішення щодо ОСОБА_8 у частині її засудження за частиною першою статті 393 КК України та щодо ОСОБА_9 залишено без зміни.
Висловлюємо незгоду зі скасуванням судових рішень у цій справі стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та нижче наводимо мотиви незгоди.

У цій справі Заявник був засуджений за вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на замовлення з особливою жорстокістю за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яких цими же судовими рішеннями також засуджено і стосовно яких міжнародною судовою установою рішення не ухвалювалось (§ 83 постанови).

Здійснення перегляду остаточного вироку, що набрав законної сили, стосовно співобвинувачених заявника до ЄСПЛ, які однак до ЄСПЛ не звертались і щодо яких ЄСПЛ не констатував порушень, і відповідно вони також не звертались до національного суду для перегляду вироку, тобто перегляд beneficium cohaesionis, не є автоматичним наслідком рішення ЄСПЛ стосовно одного зі засуджених.
Застосування доктрини beneficium cohaesionis у процедурах поновлення судових розглядів після висновків ЄСПЛ не є поширеним (випадки виявлені в Болгарії та Чехії, де висновок ЄСПЛ розглядався судами як підстава для поновлення всього національного кримінального провадження стосовно як заявника, так і інших співобвинувачених). Однак, загалом, процесуальне законодавство європейських країн не передбачає beneficium cohaesionis прямо у випадках поновлення судових розглядів після рішень ЄСПЛ, навіть якщо, згідно з судовою практикою, пов`язаною із застосуванням процесуальних правил до інших форм апеляції, позитивний вплив перегляду може бути застосовним до інших засуджених, які не подали апеляцію або не просили про перегляд[1].
Вважаємо, що можливість перегляду остаточного вироку та скасування його стосовно особи, яка про це не просила і стосовно якої ЄСПЛ не констатував порушення, було б можливе за наявності для цього чіткого законодавчого положення, а у випадку відсутності такого у законі - шляхом застосування mutatis mutandis положень про інші форми перегляду за наявності для цього чіткого обґрунтування.
Однак єдиним правовим обґрунтуванням рішення Великої Палати про скасування судових рішень стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є посилання на частину другу статті 433 КПК України про межі перегляду судом касаційної інстанції, яка передбачає, зокрема, що якщо задоволення скарги дає підстави для прийняття рішення на користь інших засуджених, від яких не надійшли скарги, суд касаційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Велика Палата Верховного Суду, здійснюючи перегляд судових рішень за виключними обставинами, дійсно, керується mutatis mutandis положеннями процесуального закону про касаційний перегляд. Однак, застосовуючи цю норму у провадженні з перегляду за виключними обставинами, Велика Палата мала обґрунтувати, яким чином необхідність виправлення порушення, вчиненого стосовно Заявника, неодмінно тягне за собою можливість ухвалення рішення на користь інших засуджених.
Натомість вона обмежилась лише висновком про те, що оскільки Європейським судом у справі «Алахвердян проти України» встановлено порушення пункту 1 та підпунктів (b-d) пункту 3 статті 6 Конвенції, а також той факт, що Заявником злочин було вчинено у співучасті, то часткове задоволення заяви захисника ОСОБА_5 дає підстави для прийняття рішення на користь засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки скасування судових рішень може вплинути на їх права, зокрема, поставити під сумнів доведеність їх обвинувачення.
Однак такий висновок фактично означає, що наслідок скасування судового рішення стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (що, дійсно, вплине на їх права) є одночасно підставою для цього скасування, що навряд чи припустимо.
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що оскільки встановлені порушення прав Заявника вплинули на загальну справедливість судового розгляду, внаслідок чого він був позбавлений права на достатній час і можливості для підготовки свого захисту у провадженні, на яке він скаржиться, Велика Палата Верховного Суду вважає, що виправлення порушень пункту 1 та підпунктів (b-d) пункту 3 статті 6 Конвенції в цій справі та реалізацію засади restitutio in integrum можна здійснити під час нового судового розгляду, оскільки на цій стадії відновить свою дію принцип презумпції невинуватості заявника і він зможе реалізувати своє право на захист.
Однак доведення вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у цьому провадженні аж ніяк не залежало від реалізації Заявником«права на достатній час і можливості для підготовки свого захисту».
Також і скасування вироку стосовно лише Заявника без втручання у судові рішення стосовно  ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не створює юридичної перешкоди (у вигляді преюдиції) для його (Заявника) захисту.
Тобто висновки судів стосовно доведеності обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у цьому провадженні не були нерозривно пов`язані з висновками стосовно доведеності обвинувачення Заявника. Жоден з учасників провадження з перегляду за виключними обставинами у своїх заявах у цій справі, а також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові обґрунтування такого зв`язку не навели, і він не є очевидним з огляду на те, що, знову ж таки, за висновком ЄСПЛ, на який посилається Велика Палата Верховного Суду, «встановлені порушення прав  ОСОБА_6  вплинули на загальну справедливість судового розгляду, внаслідок чого він був позбавлений права на достатній час і можливості для підготовки свого захисту» (§ 78 постанови).
Отже, вважаємо що Велика Палата Верховного Суду не мала підстав втручатись в судові рушення в частині, яка стосується  ОСОБА_7 та ОСОБА_8  

Судді ОСОБА_1 

ОСОБА_2 

ОСОБА_3 

ОСОБА_12 [1] Pilkov K ‘Reopening cases following judgments of the European Court of Human Rights: Room for a European Consensus?' 2022 4(16) Access to Justice in Eastern Europe 1-28. DOI: 10.33327/AJEE-18-5.4-a000415