РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/745/26	

Господарський суд Харківської області у складі судді Ольшанченка В.І. 
за участю секретаря судового засідання Красовського В.С.
та представників:
позивача - Чернишова К.О.,
відповідача (ТОВ "Кіровоград-нафта") - не з`явився,
відповідача (ДП "Нафта-Харків") - не з`явився,
відповідача (Департамента реєстрації) - не з`явився,
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 	
до : 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоград-нафта" (25006, Кіровоградська обл., м. Кіровоград, вул. Леніна, буд. 13), Дочірнього підприємства "Нафта-Харків" підприємства з іноземними інвестиціями товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоград-нафта" (61124, м. Харків, вул. Матросова, 8-а), Департаменту реєстрації Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7) 	
про	припинення трудових відносин, 	

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) через підсистему "Електронний суд" надав Господарському суду Харківської області позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоград-нафта", Дочірнього підприємства "Нафта-Харків" підприємства з іноземними інвестиціями товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоград-нафта" та до Департаменту реєстрації Харківської міської ради (відповідачі), в якій просить суд:
- визнати припиненими з 25.12.2025 трудові відносини ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 ) із Дочірнім підприємством "Нафта-Харків" підприємства з іноземними інвестиціями товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоград-нафта" (ідентифікаційний код юридичної особи 30656121, місцезнаходження зареєстровано за адресою 61124, м. Харків, вул. Матросова, 8-а) у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади директора ДП "Нафта-Харків" за власним бажанням на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України;
- зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради (40214227, місцезнаходження 61003, м. Харків, майдан Конституції, 7) провести реєстраційну дію з виключення (внесення змін) запису (відомостей) Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань про юридичну особу ДП "Нафта-Харків" (ідентифікаційний код юридичної особи 30656121, місцезнаходження зареєстровано за адресою 61124, м. Харків, вул. Матросова, 8-а) щодо керівника (директора), підписанта ДП "Нафта-Харків" (ідентифікаційний код юридичної особи 30656121, місцезнаходження зареєстровано за адресою 61124, м. Харків, вул. Матросова, 8-а) – ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 );
- розподілити судові витрати в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Також позивач просить розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні з викликом сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він був обраний на посаду директора Дочірнього підприємства "Нафта-Харків" підприємства з іноземними інвестиціями товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоград-нафта" на підставі наказу ДП "Нафта-Харків" від 07.02.2011 №26-ОК "О приеме на работу" та рішення власника підприємства з іноземними інвестиціями товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоград-нафта" №04/02-1 від 04.02.2011. В середині листопаду 2025 року він виявив бажання реалізувати своє право, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України, про припинення трудових відносин із відповідачем, та звернувся до ДП "Нафта-Харків" із письмовою заявою про звільнення за власним бажанням. Також він як керівник підприємства ініціював скликання загальних зборів учасників ДП "Нафта-Харків", однак, у призначений час загальні збори учасників не відбулися у зв`язку з неявкою учасників підприємства. Позивач наголошує, що він вжив всіх передбачених статутом ДП "Нафта-Харків", КЗпП України та Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" заходів для припинення повноважень та задля розірвання трудових відносин, а бездіяльність засновника (учасника) підприємства порушує його конституційні та трудові права, зокрема свобода праці, право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд, що, згідно з правовими висновками Верховного Суду, є підставою для захисту прав керівника в судовому порядку шляхом визнання трудових відносин припиненими.
Ухвалою від 16.03.2026 суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу 5-ти денний строк з дня вручення йому ухвали на усунення недоліків позовної заяви.
23.03.2026 позивач надав заяву (вх.№6946 від 24.03.2026) про усунення недоліків.
Ухвалою від 30.03.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, задовольнив клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, призначив підготовче засідання на 20 квітня 2026 року о 14:00 год, у яке викликав учасників справи.
Також вказаною ухвалою суд встановив позивачу строк на подання до суду доказів своєчасної подачі уповноваженій особі належним чином оформленої заяви про звільнення.
16.04.2026 Департамент реєстрації ХМР надав відзив на позов, в якому проти позову заперечує, посилаючись на те, що заявлена позивачем вимога про зобов`язання державного реєстратора вчинити реєстраційні дії є передчасною та неналежним способом захисту, оскільки задоволення зазначеної позовної вимоги за відсутності факту прийняття державним реєстратором незаконного рішення щодо відмови у вчиненні таких дій, буде втручанням у його дискреційні повноваження. Зазначена правова позиція узгоджується із висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц. від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, у яких суд зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Рішення суду про задоволення позовної вимоги щодо визнання трудових відносин припиненими та про виключення відомостей про керівника юридичної особи з Єдиного державного реєстру є підставою для вчинення реєстраційних дій, а відтак є достатнім для відновлення порушеного права позивача, що підтверджується наведеними правовими позиціями Верховного Суду.
20.04.2026 Департамент реєстрації ХМР надав клопотання про розгляд справи без участі його представника.
Представники учасників справи у підготовче засідання 20.04.206 не з`явилися.
Протокольною ухвалою від 20.04.2026 суд прийняв відзив на позов Департаменту реєстрації ХМР до розгляду, задовольнив клопотання Департаменту реєстрації ХМР про розгляд справи без участі його представника та відклав підготовче засідання на 04.05.2026 о 16:30 год, у яке викликав учасників справи.
Протокольною ухвалою від 04.05.2026 суд відклав підготовче засідання на 18.05.2026 о 16:00 год, у яке викликав учасників справи.
18.05.2026 позивач надав письмові пояснення.
Протокольною ухвалою від 18.05.2026 суд приєднав до матеріалів справи письмові пояснення позивача, продовжив строк проведення підготовчого провадження ан30 днів та відклав підготовче засідання на 01.06.2026 о 15:00 год, у яке викликав учасників справи.
Протокольною ухвалою від 01.06.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 15.06.2026 о 15:30 год, у яке викликав учасників справи.
У судовому засіданні оголошувалася перерва до 24.06.2026 о 16:00 год.
Представники відповідачів у жодне судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.
Відповідачі ТОВ "Кіровоград-нафта" та ДП "Нафта-Харків" відзив на позов не надали.
Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 ГПК України.
Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.
Відповідно до нової редакції Статуту Дочірнього підприємства, зареєстрованої 08.11.2006 за номером 14801050002009909 (далі – Статут), Дочірнє підприємство «НАФТА-ХАРКІВ» підприємства з іноземними інвестиціями товариство з обмеженою відповідальністю «КІРОВОГРАД-НАФТА» зареєстровано 07.12.1999 за номером 14801200000009909, місцезнаходження: 61124, Харківська обл., місто Харків, вулиця Матросова, б. 8-А. Засновниками (учасниками) товариства є: Підприємство з іноземними інвестиціями товариство з обмеженою відповідальністю "КІРОВОГРАД-НАФТА" (25006, м. Кіровоград, вул. Леніна, 13), що володіє 100% (3900000,00 грн) статутного капіталу товариства.
Рішенням власника №04/02-1 від 04.02.2011 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора ДП «Нафта-Харків» та призначено на посаду директора ДП «Нафта-Харків» з 07.2.2011 згідно його власної згоди.
Згідно з наказом ДП «Нафта-Харків» №26-ок від 07.02.2011 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора з 07.02.2011
Відповідно до п. 8.1 Статуту управління підприємством здійснює власник (вищий орган) і директор (виконавчий орган).
Статутом не визначено обрання власником директора.
Згідно з підпунктом з) пункту 8.3 Статуту дирекція власника приймає рішення з питань підписання генеральним директором власника трудового контракту з директором підприємства.
Відповідно до п. 8.8 Статуту з директором укладається трудовий контракт, у якому визначаються права та обов`язки сторін, строк найму, відповідальність керівника та порядок звільнення з посади, умови його матеріального забезпечення. Від імені власника, за рішенням загальних зборів контракт підписує генеральний директор власника.
Як стверджує представник позивача у заяві про усунення недоліків, трудовий контракт з директором ОСОБА_1 відсутній, оскільки він не укладався через те, що ОСОБА_1 працює там за сумісництвом.
Як убачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 з 01.02.2011 по 30.06.2014 він працював на посаді головного інженера ТОВ «Авангард 10», а також далі на інших підприємствах на посаді головного інженера.
Право та порядок скликання директором ДП «Нафта-Харків» загальних зборів у Статуті не визначений.
Згідно з п. 8.2 Статуту власник може приймати рішення з будь-яких питань діяльності підприємства. До виключної компетенції власника (загальних зборів учасників) належить:
а) визначення основних напрямків діяльності підприємства, затвердження його планів та звітів про їх виконання;
б) внесення змін до Статуту підприємства;
в) затвердження річних результатів діяльності підприємства, включаючи його відособлені підрозділи, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, визначення порядку покриття збитків;
г) прийняття рішення про припинення діяльності підприємства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу.
Статут ТОВ «Кіровоград-Нафта» позивачем не наданий суду.
11.11.2025 позивач надіслав ТОВ «Кіровоград-Нафта» повідомлення про скликання загальних зборів учасників (власників) ДП «Нафта-Харків» та проект рішення власника від 12.12.2025 з питання звільнення з 25.12.2025 ОСОБА_1 з посади директора ДП «Нафта-Харків», що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист та накладною Укрпошти.
У повідомленні директор ДП «Нафта-Харків» повідомляє власника – ТОВ «Кіровоград-Нафта» про скликання загальних зборів учасників (власників) від 10.10.2025 на 12.12.2025, які будуть проведені за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстрація учасників з 10:00 до 10:25. Початок зборів о 10:30. Порядок денний: 1) звільнення з посади директора ДП «Нафта-Харків» ОСОБА_1 ; 2) призначення директора ДП «Нафта-Харків»; 3) проведення реєстраційних дій згідно чинного законодавства України.
Збори не відбулись, в зв`язку з чим 12.12.2025 позивач склав акт про відсутність учасника/представників учасника ДП «Нафта-Харків».
29.12.2025 позивач надіслав ТОВ «Кіровоград-Нафта» цей акт, свою заяву адресовану ДП «Нафта-Харків» від 12.12.2025 про звільнення з посади директора з 25.12.205 за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України та заяву-повідомлення від 12.12.2025, в якій повідомляє про припинення ним трудових відносин з ДП «Нафта-Харків» з 25.12.2025 і вважає себе звільненим з посади директор на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 №14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначив, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Так, відповідно до ст. 2, 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) право громадян України на працю, серед іншого, включає право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України вільний вибір виду діяльності.
Згідно зі ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП України).
Статтею 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 80 Господарського кодексу України (далі – ГК України) товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.
Порядок створення та порядок діяльності окремих видів господарських товариств регулюються законом (ч. 1 ст. 79 ГК України).
Частиною 1 статті 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (далі - Закон) загальні збори учасників є вищим органом товариства.
Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства (ч. 1 ст. 30 Закону).
Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 98 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.
Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Процедура звільнення з ініціативи працівника визначена ст. 38 КЗпП України, ст. 30, 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", відповідно до яких праву директора на звільнення кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення.
Отже, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган попередивши власника письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №758/1861/18.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 32 Закону виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.
У постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №911/719/21 викладено висновок, що передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи директора передбачає попередження ним про це власника або уповноваженого органу письмово за два тижні та ініціювання скликання загальних зборів учасників. У випадку вчинення директором відповідних дій, на учасників товариства покладено обов`язок розглянути заяву директора про звільнення та прийняти відповідне рішення про таке звільнення. При цьому на особу, яка ініціює питання проведення загальних зборів, покладено обов`язок належного повідомлення інших учасників товариства про скликання зборів у порядку, встановленому чинним законодавством та статутом підприємства.
Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.
З огляду на викладене, позивач як директор ДП «Нафта-Харків» не має самостійних повноважень щодо вирішення питання про своє звільнення з посади директора.
Заява про звільнення не подавалася позивачем власнику ДП «Нафта-Харків» - ТОВ «Кіровоград-Нафта».
Позивачем надано неналежній особі (ДП «Нафта-Харків») та не у встановлені законодавством строки заяву від 12.12.2025 про звільнення (датована після дати проведення загальних зборів), а також не дотримано визначених Статутом та законодавством вимог щодо скликання загальних зборів учасників товариства (позивач не має права скликати загальні збори учасників ТОВ «Кіровоград-Нафта») та строків повідомлено про скликання зборів (менше 30 днів).
Враховуючи викладене та виходячи з наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не вжито всіх залежних від нього дій задля припинення трудових відносин з відповідачем в порядку, визначеному чинним законодавством.
Велика Палата Верховного Суду зробила висновки в постанові від 06.09.2023 по справі №127/27466/20 про те, що за відсутності рішення загальних зборів учасників Товариства про звільнення керівника з метою захисту своїх прав він може звернутися до суду, однак, належним та ефективним способом захисту його прав та законних інтересів у такому випадку буде не вимога про визнання трудових відносин припиненими (визначення юридичного факту), про що йдеться у постановах КЦС ВС від 24.12.2019 у справі №758/1861/18 та від 17.03.2021 у справі №761/40378/18, а вимога припинити такі трудові відносини за рішенням суду, які (трудові відносини) будуть припинені саме з дати набрання судовим рішенням законної сили, адже констатація ретроспективно суті зводиться до встановлення факту припинення цих правовідносин з відповідної дати без прийняття загальними зборами Товариства відповідного рішення.
На переконання колегії суддів, підхід, коли суд констатує відсутність рішення загальних зборів про звільнення з посади керівника (виконавчого органу), втім установлює факт припинення трудових відносин на дату закінчення двотижневого строку, наданого на завчасне повідомлення про звільнення, не свідчить про існування між сторонами юридичного спору з можливістю захистити трудові права, які при такому підході не є порушеними.
Відтак, позовна вимога про визнання припиненими з 25.12.2025 трудові відносини ОСОБА_1 з ДП «Нафта-Харків» є неналежним та неефективним способом захисту.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання Департамент реєстрації Харківської міської ради провести реєстраційну дію з виключення запису (відомостей) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про юридичну особу ДП "Нафта-Харків" щодо керівника (директора), підписанта ДП "Нафта-Харків" – ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", у тому числі щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій.
За змістом пункту 3 частини 5 статті 25 "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті, проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру (крім випадків, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини).
Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №910/7164/19.
Заявлена позивачем вимога про зобов`язання державного реєстратора вчинити реєстраційні дії є передчасною та неналежним способом захисту, оскільки задоволення зазначеної позовної вимоги за відсутності факту прийняття державним реєстратором незаконного рішення щодо відмови у вчиненні таких дій, буде втручанням у його дискреційні повноваження.
Зазначена правова позиція узгоджується із висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц. від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, у яких суд зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Рішення суду про задоволення позовної вимоги щодо визнання трудових відносин припиненими та про виключення відомостей про керівника юридичної особи з Єдиного державного реєстру є підставою для вчинення реєстраційних дій, а відтак є достатнім для відновлення порушеного права позивача, що підтверджується наведеними правовими позиціями Верховного Суду.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та непідлягаючими задоволенню повністю.
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача.
Оскільки позивачем при подачі позову не було сплачено судовий збір, суд вважає за необхідне стягнути його з позивача у сумі 5324,80 грн.
Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 79, 80 ГК України, ст. 85, 98, 99 ЦК України, ст. 2, 4, 5-1, 22, ч. 1 ст. 38 КЗпП України, ст. 29 – 32, 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", ст. 1, 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", ст. 73, 74, 76 - 80, 86, 123, 129, 165, 178, 202, 233, 237, 238 ГПК України,  

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 . Ідент. код НОМЕР_1 ) на користь державного бюджету судовий збір у сумі 5324,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повне рішення складено "30" червня 2026 р. 

Суддя		В.І. Ольшанченко