Справа № 278/1651/26 

В И Р О К 
Іменем України 

19 травня 2026 року        м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді   ОСОБА_1 ,
з участю секретаря   ОСОБА_2 ,
прокурора   ОСОБА_3 ,
обвинуваченого  ОСОБА_4 ,
захисника    ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, із професійною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не судимого, 
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі – КК),

в с т а н о в и в:

31 березня 2026 року між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 42025062360000135.
З угоди вбачається, що ОСОБА_4 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, перебуваючи на посаді радіотелефоніста-електрика 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 у військовому званні «солдат», діючи умисно в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в умовах воєнного стану з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, 13.02.2024, перебуваючи в районі відновлення боєздатності військової частини НОМЕР_2 , що у АДРЕСА_3 , звернувся з рапортом до командира цієї військової частини про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною з інвалідністю ІІ групи та пред`явив завідомо недостовірні відомості, а саме нотаріальну засвідчену копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААВ № 652959 від 28.12.2023, видану на ім`я його дружини ОСОБА_6 . Використавши завідомо недостовірні відомості під час написання рапорту на звільнення як підставу для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, тим самим ОСОБА_4 ввів в оману командування військової частини НОМЕР_2 щодо наявності законних підстав для звільнення. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.02.2024 солдата ОСОБА_6 , звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з інвалідністю ІІ групи та виключено зі списків особового складу частини. Таким чином ОСОБА_4 ухилився від військової служби шляхом обману. 
Крім цього, в результаті таких умисних дій ОСОБА_4 незаконно заволодів бюджетними коштами в сумі 10 720 грн 15 коп., які були нараховані та виплачені йому як одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, чим спричинив матеріальну шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_2 на вказану суму.
Сторони угоди кваліфікували діяння ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 409 КК як ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом обману, вчинене в умовах воєнного стану, та за ч. 1 ст. 190 КК як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), та узгодили йому покарання за ч. 4 ст. 409 КК у виді позбавлення волі на строк п`ять років, за ч. 1 ст. 190 КК у виді обмеження на строк один рік. Також сторони угоди узгодили ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та звільнення від його відбування з випробуванням.
Вирішуючи в порядку ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) питання про можливість затвердження судом вищезазначеної угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступного.
Інкриміновані ОСОБА_4 , діяння правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 409 КК, оскільки він ухилився від несення обов`язків військової служби шляхом обману в умовах воєнного стану, та за ч. 1 ст. 190 КК, оскільки він заволодів державними коштами шляхом обману.
Відповідно до ст. 12 КК кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 409 КК, є тяжким злочином, а передбачене ч. 1 ст. 190 КК – кримінальним проступком; угоду укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні названих кримінальних правопорушень. Таким чином, сторони при укладенні угоди дотримались вимог ч.ч. 4 та 5 ст. 469 КПК.
Зміст угоди відповідає вимогам, встановленим ст. 472 КПК, угода також містить передбачені ст. 473 КПК наслідки її укладення та затвердження.
Укладення угоди між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором є добровільним, сторони цілком розуміють наслідки угоди, обмеження в праві на оскарження вироку суду та наслідки невиконання умов угоди.
Умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб.
Для визнання винуватості ОСОБА_4 наявні фактичні підстави.
Узгоджені сторонами вид і міра покарання, а також звільнення його від відбування покарання з випробуванням, відповідають ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, який не судимий, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, добровільно відшкодував завдану шкоду, на даний час продовжує проходити військову службу. Суд вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань не вбачається.
В судовому засіданні сторони підтримали угоду про визнання винуватості. Обвинувачений вказав, що фактичні обставини, як вони зазначені у обвинувальному акті, відповідають дійсності, вину визнає повністю.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, дані про судові витрати відсутні.
Арешт, накладений на речовий доказ по справі, на підставі ст. 174 КПК підлягає скасуванню, а речовий доказ – поверненню власнику.
Підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 469, 472, 474-475 КПК, суд

у х в а л и в:

Затвердити у кримінальному провадженні № 42025062360000135 угоду про визнання винуватості від 31 березня 2026 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 1 ст. 190 КК, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання: 
за ч. 4 ст. 409 КК – у виді позбавлення волі на строк п`ять років;
за ч. 1 ст. 190 КК – у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ст. 75 КК звільнити  ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом одного року іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. 
На підставі ч. 1 ст. 76 КК зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 29.01.2026 на мобільний телефон «Poco M6 Pro», - скасувати, а вказаний речовий доказ повернути законному володільцю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області. При цьому вирок може бути оскаржений лише з підстав, визначених ч. 4 ст. 394 КПК. 
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Захисник має право отримати копію вироку в суді.

Суддя          ОСОБА_1