номер провадження справи 27/49/26 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2026 Справа № 908/915/26

м. Запоріжжя Запорізької області  

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., розглянувши матеріали справи
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсал МТЗ" (вул. Сагайдачного, буд. 1А, к. 2, м. Дніпро, 49074, ідентифікаційний код юридичної особи 39567260)
до відповідача: Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) 
про стягнення 457 413 грн 88 коп.

без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Універсал МТЗ" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення інфляційних втрат у розмірі 320 450 грн 88 коп., 3 % річних у розмірі 136 963 грн 00 коп.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2026 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/915/26 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.
Розглянувши зазначену позовну заяву, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху.
Ухвалою суду від 20.04.2026 позовну заяву залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Універсал МТЗ" строк протягом 5 днів (з дня доставлення даної ухвали в електронний кабінет в системі "Електронний суд") суду для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі.
22.04.2026 на адресу суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду з обґрунтуванням.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/915/26, присвоєно справі номер провадження 27/49/26 Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання. 
Згідно зі ст. 248 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. 
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).
Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 3 ст. 252 ГПК України).
Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами заявлено не було. 
Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Звернення з даним позовом викликано неналежним виконанням Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» зобов`язань зі сплати заборгованості визначеної рішенням суду за договором поставки товару № 53-121-01-21-11006 від 22 грудня 2021 року. Сума основного боргу за договором становить 6 975 080,40 грн. та підлягає стягненню на виконання рішенням Господарського суду Запорізької області № 908/3222/23, яке станом на день подання даного позову набрало законної сили. Платіжною інструкцією № 493 від 14 січня 2026 року, в рамках виконання рішення господарського суду Запорізької області по справі № 908/3222/23, Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал МТЗ» перераховано 4 816 050, 61 грн. Платіжною інструкцією № 1765 від 02 лютого 2026 року, в рамках виконання рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/3222/23, Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал МТЗ» перераховано 4 185 513, 13 грн. Таким чином, зобов`язання відповідача з виконання рішення господарського суду Запорізької області по справі № 908/3222/23 в сумі 4 816 050, 61 грн. припинено 14 січня 2026 року, а зобов`язання відповідача з виконання рішення господарського суду Запорізької області по справі № 908/3222/23 в сумі 4 185 513, 13 грн. припинено 02 лютого 2026 року його повним виконанням. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 24 червня 2025 року по справі № 908/1256/25 стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал МТЗ» 3 % річних в розмірі 102 235,40 грн; інфляційні втрати в розмірі 1 698 629,02 грн, судовий збір в розмірі 33 147,09 грн за період прострочення з 15 жовтня 2022 року по 01 травня 2025 року 3% річних та за період прострочення з 15 жовтня 2022 року по березень 2025 року інфляційних втрат. Таким чином, за позивачем зберігається право на заявлення вимог по стягненню з відповідача 3% річних за період з 15 травня 2025 року по 01 січня 2026 року на суму боргу в розмірі 6 975 080, 40 грн. та за період з 15 січня 2026 року по 01 лютого 2026 року на суму боргу в розмірі 3 243 412, 39 грн. та інфляційних втрат за період з 01 квітня 2025 року по 01 січня 2026 року на суму боргу в розмірі 6 975 080, 40 грн. та за період з 15 січня 2026 року по 01 лютого 2026 року на суму боргу в розмірі 3 243 412, 39 грн.
05.05.2026 через підсистему систему «Електронний суд» (зареєстровано 06.05.2026 за вх. № 10092/08-08/26) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, проти позову заперечив, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Відповідач підтвердив, що позивач здійснив поставку товару на суму 6 975 080,40 грн. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.01.2024 по справі № 908/3222/23 позов ТОВ «Універсал МТЗ» до АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Запорізька АЕС» про стягнення 8 854 742,60 грн заборгованості (основного боргу за поставлений товар) задоволено, стягнуто з АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Запорізька АЕС» на користь ТОВ «Універсал МТЗ» 8 854 742,60 грн основного боргу (за п`ятьма договорами), 132 821,14 грн судового збору та 14 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Заборгованість за Договором №53-121-01-21-11006 від 22.11.2021 в розмірі 6 975 080,40 грн стягнута з АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП ЗАЕС» на користь ТОВ «Універсал МТЗ» рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 908/3222/23, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2025. 12.06.2025 Господарський суд Запорізької області по справі №908/3222/23 видав наказ про примусове стягнення на користь товариства 8 854 742, 60 грн основного боргу, 132 821, 14 грн судового збору, 14 000,00 грн витрат на правничу допомогу, який був направлений на примусове виконання до органу ДВС. 03.07.2024 Шевченківським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було відкрито виконавче провадження №78495928 з примусового виконання наказу по справі №908/3222/23 (стягнення заборгованості в розмірі 8 854 742,60 грн, судового збору в розмірі 132 821,14 грн, витрат на правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн). 03.07.2024 виконавче провадження №78495928 з примусового виконання наказу №908/3222/23 приєднано до зведеного виконавчого провадження №74403832, яке веде Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ). Наказом Мінстратегпрому від 02.08.2024 №95 АТ «НАЕК «Енергоатом» було включено до переліку підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, відповідно до вимог постанови КМУ від 04.02.2023 №101. Викладене вище стало підставою для зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №78495928. 03.07.2025 головним державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. винесено постанову у виконавчому провадженні №78495928 про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу №908/3222/23, виданого 12.06.2025, до закінчення періоду дії воєнного стану в Україні. 04.12.2025 боржником перераховано кошти на депозитний рахунок органу ДВС у розмірі 173 923 001,39 грн для погашення заборгованості у зведеному виконавчому провадженні №74403832, до якого входило виконавче провадження №78495928 з примусового виконання наказу №908/3222/23 від 18.01.2024. Відповідно до Розрахунку розподілу стягнутих з боржника сум для задоволення вимог стягувачів за зведеним виконавчим провадженням №74403832 про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом», позиція 66 сума до виплати за наказом №908/3222/23 від 12.06.2025 ТОВ «Універсал МТЗ» визначено в розмірі 4 816 050,61 грн. 14.01.2026 Шевченківським ВДВС у м. Києві КМУ МЮУ в межах зведеного виконавчого провадження розпочато перерахування коштів на рахунки стягувачів, відповідно до черговості в межах 241 виконавчого провадження, які станом на 12.01.2026 входили до складу зведеного ВП. За рахунок коштів, що були перераховані 04.12.2025 АТ «НАЕК «Енергоатом» в порядку примусового виконання судового рішення, у межах зведеного виконавчого провадження, органом ДВС погашено заборгованість в розмірі 4 816 050,61 грн у виконавчому провадженні №78495928 з виконання рішення №908/3222/23 від 18.01.2024. 27.01.2026 боржником здійснено повне погашення заборгованості за зведеним виконавчим провадженням №74403832 та зараховано на депозитний рахунок органу ДВС грошові кошти в розмірі 169 211 251,20 грн. Оскільки моментом фактичного виконання зобов`язання за судовим рішенням №908/3222/23 від 18.01.2024 є саме момент надходження коштів з рахунку боржника на відповідний рахунок органу ДВС, зобов`язання боржником виконано 04.12.2025 в розмірі 4 816 050,61 грн та остаточно 27.01.2026 в розмірі 4 185 513,13 грн. Відповідно, зобов`язання в розмірі 6 975 080,40 грн (основний борг за договором), заборгованість за яким стягнуто рішенням № 908/3222/23 від 18.01.2024, є фактично виконаним 04.12.2025 та 27.01.2026. За розрахунками відповідача, за період 01.04.2025 - 03.12.2025, при врахуванні індексів інфляції за період квітень 2025 року - листопад 2025 року, при сукупному індексі інфляції 104,061%, сума збитків від інфляції, нарахованих на суму боргу в розмірі 6 975 080,40 грн складає 283 230,40 грн. За період 15.05.2025 - 03.12.2025, при кількісті днів прострочення 203, сума 3% річних складає 116 378,74 грн. Як зазначено вище, залишок суми боргу за рішенням №908/3222/23 в розмірі 4 185 513,13 грн (в тому числі основний борг за Договором в розмірі 2 159 029,79 грн) сплачено 27.01.2026. За розрахунками відповідача, за період 05.12.2025 - 26.01.2026, при врахуванні індексів інфляції за період грудень 2025 року - січень 2026 року, при сукупному індексі інфляції 100,901%, сума збитків від інфляції, нарахованих на суму боргу в розмірі 2 159 029,79 грн складає 19 461,49 грн. За період 05.12.2025 - 26.01.2026, при кількісті днів прострочення 53, сума 3% річних складає 9 405,09 грн. Між тим, позивачем не обґрунтовано в позовній заяві та не доведено наявність несплаченого боргу в розмірі 3 243 412,39 грн за спірним договором за період з 15.01.2026 по 01.02.2026. У зв`язку з чим, нарахування 3% річних та інфляційних втрат на цю суму боргу та за вказаний період безпідставне.
Позивачем 06.05.2026 подано через підсистему «Електронний суд» (зареєстровано 07.05.2026 за вх. № 10186/08-08/26) відповідь на відзив. Позивач зазначив, що на рахунок позивача грошові кошти надійшли 14 січня 2026 року і 02 лютого 2026 року відповідно чим було виконано зобов`язання за рішенням суду у справі № 908/3222/23. При цьому, порядок завершення платіжних операцій визначено частиною 1 ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги», за якою платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Наданою відповідачем платіжною інструкцією засвідчується виключно факт списання коштів в рамках зведеного виконавчого провадження, а не перерахування коштів Позивачеві на виконання рішення по справі № 908/3222/23. Відповідачем не надано доказів того, що станом на 04.12.2024 та 27.01.2026 відбулось саме погашення заборгованості у справі № 908/3222/23. Списання коштів здійснено за зведеним виконавчим провадженням, а не на виконання рішення у справі № 908/3222/23.
11.05.2026 через підсистему «Електронний суд» відповідачем надані додаткові заперечення, зазначив, що з моменту зарахування коштів на депозитний рахунок органу ДВС боржник вважається таким, що належним чином виконав своє зобов`язання перед стягувачем.
Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 29.06.2026.
Розглянувши матеріали справи та фактичні обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.
18.01.2024 Господарським судом Запорізької області було ухвалено рішення у справі 908/3222/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсал МТЗ" до відповідача - Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція про стягнення 8 854 742,60 грн заборгованості (основного боргу за поставлений товар).
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2025 рішення суду першої інстанції залишено без змін.
З огляду на викладене, рішення Господарського суду Запорізької області від 18.01.2024 у справі № 908/3222/23 набрало законної сили 22.04.2025.
Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 3 ст. 75 ГПК України).
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 у справі №910/9823/17.
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Оскільки рішення Господарського суду Запорізької області від 18.01.2024 у справі № 908/3222/23 набрало законної сили 22.04.2025, таке судове рішення має преюдиціальне значення, а встановлені в ньому факти повторного доведення не потребують.
Так, рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.01.2024, встановлено, зокрема, що 22.12.2021 між ТОВ "Універсал МТЗ", (Постачальник) та ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі ВП "Запорізька атомна електрична станція", (Покупець) укладено Договір поставки товару № 53-121-01-21-11006 (далі за текстом - Договір-5), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар, перелік якого наведено в цьому пункті Договору, на загальну суму 6 975 080,40 грн. з ПДВ. (п. 1.1 Договору-5 в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2022)
Строк поставки товару: грудень 2021 року - листопад 2022 року. (п. 1.2 Договору-5) 
За змістом п. 12.1 Договору-5 цей Договір вважається укладеним з дати його підписання сторонами і діє до 31.01.2023.
Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору-5 суду не надано. 
В пункті 3.1 Договору-5 в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2022 сторонами погоджено, що вартість товару за Договором складає 5 812 567,00 грн., крім того ПДВ 20 %: 1 162 513,40 грн., загальна вартість разом: 6 975 080,40 грн.
Умовами п. 4.1 Договору-5 визначено, що поставка товару здійснюється на умовах DDP(м. Енергодар) відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010. Вантажоодержувач: ЗВ ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом" м. Енергодар, вул. Промислова 122 (склад). 
Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". Електронна адрес Покупця для листування в рамках адміністрування ПДВ: pdvzaes@mgw.npp.zp.ua. (п. 4.4 Договору-5)
В пункті 3.2 Договору-5 встановлено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. 
Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН). (п. 3.3 Договору-5)
Матеріали справи свідчать, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором-5, а саме здійснив поставку відповідачу обумовленого Договором товару на загальну суму 6 975 080,40 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: № 14 від 03.08.2022 на суму 374 679,00 грн., № 17 від 03.08.2022 на суму 1 320 895,92 грн., № 18 від 03.08.2022 на суму 1 411 524,36 грн., № 19 від 13.10.2022 на суму 1 109 331,48 грн., № 20 від 13.10.2022 на суму 1 120 616,64 грн., № 21 від 13.10.2022 на суму 845 536,20 грн., № 22 від 10.11.2022 на сум 507 040,80 грн., № 23 від 10.11.2022 на суму 285 456,00 грн.
Зазначена вище видаткові накладні підписані уповноваженими особами Постачальника і Покупця, підписи представників сторін скріплені печатками Товариств.
Відповідач факт отримання від позивача товару за вище вказаними видатковими накладними по Договору-5 на загальну суму 6 975 080,40 грн. не заперечив. 
Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт поставки позивачем відповідачу товару згідно умов Договору № 53-121-01-21-11006 від 22.12.2021 на суму 6 975 80,40 грн. є доведеним.
Відповідачем оплата отриманого товару за Договором-5 станом на час вирішення спору судом не здійснена.
Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед позивачем за Договором № 53-121-01-21-11006 від 22.12.2021 становить 6 975 080,40 грн.
Платіжною інструкцією № 493 від 14 січня 2026 року, в рамках виконання рішення господарського суду Запорізької області по справі № 908/3222/23, Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал МТЗ» перераховано 4 816 050, 61 грн.
Платіжною інструкцією № 1765 від 02 лютого 2026 року, в рамках виконання рішення господарського суду Запорізької області по справі № 908/3222/23, Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал МТЗ» перераховано 4 185 513, 13 грн.
Позивач також у позовній посилається на рішенням Господарського суду Запорізької області від 24 червня 2025 року по справі № 908/1256/25, яким стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ідентифікаційний код 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал МТЗ» (49074, м. Дніпро, вул. Сагайдачного, буд. 1А, кв. 2, ідентифікаційний код 39567260) три проценти річних в розмірі 102 235,40 грн (сто дві тисячі двісті тридцять п`ять гривень 40 коп.); інфляційні втрати в розмірі 1 698 629,02 грн (один мільйон шістсот дев`яносто вісім тисяч шістсот двадцять дев`ять гривень 02 коп.), судовий збір в розмірі 33 147,09 грн (тридцять три тисячі сто сорок сім гривень 09 коп.), за період прострочення з 15 жовтня 2022 року по 01 травня 2025 року 3%річних та за період прострочення з 15 жовтня 2022 року по березень 2025 року інфляційних втрат.
Отже, неналежне виконання вчасно відповідачем зобов`язань за договором, стали підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав та законних інтересів про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 320 450 грн 88 коп. (01.04.2025-01.01.2026, 15.01.2026-01.02.2026), 3 % річних у розмірі 136 963 грн 00 коп. (15.05.2025-01.01.2026, 15.01.2026-01.02.2026).
Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши надані позивачем письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України, враховуючи укладений Договір поставки товару № 53-121-01-21-11006 від 22.12.2021.
Частинами 1, 2 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Положеннями ст. ст. 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 662 ЦК продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару і підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Нормами статті 664 ЦК визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.
Згідно зі статтею 689 ЦК покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства
Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. 
За приписами частини 2 статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов`язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).
У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.
Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України).
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК).
У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З положень ч. 1 ст. 530 ЦК України слідує: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частинами 1 та 2 статті 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.
Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Як встановлено судом при розгляді справи № 908/3222/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсал МТЗ", м. Дніпро до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", м. Енергодар Запорізької області про стягнення 8 854 742,60 грн. заборгованості (основного боргу за поставлений товар):
«…22.12.2021 між ТОВ "Універсал МТЗ", (Постачальник) та ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі ВП "Запорізька атомна електрична станція", (Покупець) укладено Договір поставки товару № 53-121-01-21-11006 (далі за текстом - Договір-5), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар, перелік якого наведено в цьому пункті Договору, на загальну суму 6 975 080,40 грн. з ПДВ. (п. 1.1 Договору-5 в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2022)
Строк поставки товару: грудень 2021 року - листопад 2022 року. (п. 1.2 Договору-5) 
За змістом п. 12.1 Договору-5 цей Договір вважається укладеним з дати його підписання сторонами і діє до 31.01.2023.
Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору-5 суду не надано. 
В пункті 3.1 Договору-5 в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2022 сторонами погоджено, що вартість товару за Договором складає 5 812 567,00 грн., крім того ПДВ 20 %: 1 162 513,40 грн., загальна вартість разом: 6 975 080,40 грн.
Умовами п. 4.1 Договору-5 визначено, що поставка товару здійснюється на умовах DDP(м. Енергодар) відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010. Вантажоодержувач: ЗВ ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом" м. Енергодар, вул. Промислова 122 (склад). 
Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". Електронна адрес Покупця для листування в рамках адміністрування ПДВ: pdvzaes@mgw.npp.zp.ua. (п. 4.4 Договору-5)
В пункті 3.2 Договору-5 встановлено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. 
Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН). (п. 3.3 Договору-5)
Матеріали справи свідчать, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором-5, а саме здійснив поставку відповідачу обумовленого Договором товару на загальну суму 6 975 080,40 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: № 14 від 03.08.2022 на суму 374 679,00 грн., № 17 від 03.08.2022 на суму 1 320 895,92 грн., № 18 від 03.08.2022 на суму 1 411 524,36 грн., № 19 від 13.10.2022 на суму 1 109 331,48 грн., № 20 від 13.10.2022 на суму 1 120 616,64 грн., № 21 від 13.10.2022 на суму 845 536,20 грн., № 22 від 10.11.2022 на сум 507 040,80 грн., № 23 від 10.11.2022 на суму 285 456,00 грн.
Зазначена вище видаткові накладні підписані уповноваженими особами Постачальника і Покупця, підписи представників сторін скріплені печатками Товариств.
Відповідач факт отримання від позивача товару за вище вказаними видатковими накладними по Договору-5 на загальну суму 6 975 080,40 грн. не заперечив. 
Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт поставки позивачем відповідачу товару згідно умов Договору № 53-121-01-21-11006 від 22.12.2021 на суму 6 975 80,40 грн. є доведеним.
Відповідачем оплата отриманого товару за Договором-5 станом на час вирішення спору судом не здійснена.
Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед позивачем за Договором № 53-121-01-21-11006 від 22.12.2021 становить 6 975 080,40 грн.».
Матеріали справи свідчать, що платіжною інструкцією № 493 від 14 січня 2026 року, в рамках виконання рішення господарського суду Запорізької області по справі № 908/3222/23, Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал МТЗ» перераховано 4 816 050, 61 грн.
Платіжною інструкцією № 1765 від 02 лютого 2026 року, в рамках виконання рішення господарського суду Запорізької області по справі № 908/3222/23, Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал МТЗ» перераховано 4 185 513, 13 грн.
Позивач вважає, що зобов`язання відповідача з виконання рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/3222/23 в сумі 4 816 050,61 грн припинено - 14.01.2026, а зобов`язання відповідача з виконання рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/3222/23 в сумі 4 185 513,13 грн припинено - 02.02.2026 його повним виконанням.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 24 червня 2025 року по справі № 908/1256/25 стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал МТЗ» три проценти річних в розмірі 102 235,40 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 698 629,02 грн, судовий збір в розмірі 33 147,09 грн, за період прострочення з 15 жовтня 2022 року по 01 травня 2025 року 3% річних та за період прострочення з 15 жовтня 2022 року по березень 2025 року інфляційних втрат.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 24.06.2025 у справі № 908/1256/25 набрало законної сили 22.07.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.
До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відноситься, зокрема, 3 % річних та інфляційні втрати.
Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.
Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Сплата відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 
Суд за певних умов має лише право, а не обов`язок зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку. Звільнення від 3 % річних та інфляційних витрат, нарахованих кредитором на підставі статті 625 ЦК України, діючим законодавством також не передбачено.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (такі висновки наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень ст.625 Цивільного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21 зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену правову позицію щодо природи цих платежів. Зокрема, у постанові від 2 липня 2025 року у справі № 903/602/24 визначено, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, які виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора.
Ключовою характеристикою є те, що ці суми нараховуються незалежно від вини боржника та зупинення виконавчого провадження або виконання судових рішень про стягнення грошових сум. Це означає, що об`єктивний факт прострочення сам собою генерує право кредитора на їх стягнення, без необхідності доказування вини боржника або причин затримки.
На підставі аналізу зазначених правових норм суд дійшов висновку, що прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.
Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до правової позиції викладеній в п. 4.31 Постанови Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання із наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 та від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц.
У зв`язку з порушенням відповідачем строку виконання господарського зобов`язання за договором поставки № 53-121-01-21-11006 від 22.12.2021, наявні правові підстави для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. ч. 2 ст. 625 ЦК України.
В рамках даного спору позивачем заявлено вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та відсотків річних за договором поставки 53-121-01-21-11006 від 22.12.2021 за загальний період прострочення з 15 травня 2025 року по 01 лютого 2026 року, тобто період який не був предметом спору ані по справі № 908/3222/23, ані по справі № 908/1256/25.
Як свідчить матеріали справи позивачем заявлено до стягнення 3% річних в період з 15.05.2025 - 01.01.2026 в розмірі 132 431,00 грн та інфляційного збільшення боргу з 01.04.2025 по 01.01.2026 в розмірі 297 747,00 грн; 3% річних в період з 15.01.2026 - 01.02.2026 в розмірі 4 532, 00 грн та інфляційного збільшення боргу з 15.01.2026 по 01.02.2026 складає 22 703,88 грн.
На підставі викладеного, в цілому, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат правомірними частково. 
Дослідивши надані позивачем розрахунки, суд встановив, що позивач неправильно визначив граничний строк нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат без врахування дати погашення відповідачем суми боргу у даному випадку дати фактичного виконання рішення суду у справі № 908/3222/23.
Відповідачем у відзиві наведено свій контррозрахунок заявлених до стягнення сум.
Як зазначив відповідач, що також не заперечується й позивачем, 03.07.2024 Шевченківським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № 78495928 з примусового виконання наказу по справі № 908/3222/23 (стягнення заборгованості в розмірі 8 854 742,60 грн, судового збору в розмірі 132 821,14 грн, витрат на правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн). 03.07.2024 виконавче провадження № 78495928 з примусового виконання наказу №908/3222/23 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 74403832, яке веде Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ).
Законом України від 11.04.2023 № 3048-IX внесені зміни до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану.
Пункт 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» викладено в редакції: «Зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень боржниками за якими є, зокрема, підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України». 06.05.2023 Закон України від 11.04.2023 №3048-IX набрав чинності. 
Наказом Мінстратегпрому від 02.08.2024 №95 АТ «НАЕК «Енергоатом» було включено до переліку підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, відповідно до вимог постанови КМУ від 04.02.2023 №101. 
Ураховую викладене зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 78495928. 
03.07.2025 головним державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. винесено постанову у виконавчому провадженні № 78495928 про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу № 908/3222/23, виданого 12.06.2025, до закінчення періоду дії воєнного стану в Україні. 
04.12.2025 боржником перераховано кошти на депозитний рахунок органу ДВС у розмірі 173 923 001,39 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 7567 від 04.12.2025, для погашення заборгованості у зведеному виконавчому провадженні № 74403832, до якого входило виконавче провадження №78495928 з примусового виконання наказу № 908/3222/23 від 18.01.2024, як це передбачено ч. 1 ст. 47 Закону «Про виконавче провадження».
На виконання вимог Закону «Про виконавче провадження», 13.01.2026 державним виконавцем в межах зведеного виконавчого провадження здійснено розподіл грошових коштів у розмірі 175 665 723,29 грн, сплачених АТ «НАЕК «Енергоатом на депозитний рахунок Шевченківського ВДВС у м. Києві КМУ МЮУ, та складено Розрахунок розподілу стягнутих з боржника сум для задоволення вимог стягувачів за зведеним виконавчим провадженням №74403832. 
Відповідно до Розрахунку розподілу стягнутих з боржника сум для задоволення вимог стягувачів за зведеним виконавчим провадженням №74403832 про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом», позиція 66 сума до виплати за наказом № 908/3222/23 від 12.06.2025 ТОВ «Універсал МТЗ» визначено в розмірі 4 816 050,61 грн. 
14.01.2026 Шевченківським ВДВС у м. Києві КМУ МЮУ в межах зведеного виконавчого провадження розпочато перерахування коштів на рахунки стягувачів, відповідно до черговості в межах 241 виконавчого провадження, які станом на 12.01.2026 входили до складу зведеного ВП. 
За рахунок коштів, що були перераховані 04.12.2025 АТ «НАЕК «Енергоатом» в порядку примусового виконання судового рішення, у межах зведеного виконавчого провадження, органом ДВС погашено заборгованість в розмірі 4 816 050,61 грн у виконавчому провадженні №78495928 з виконання рішення № 908/3222/23 від 18.01.2024. 27.01.2026 боржником здійснено повне погашення заборгованості за зведеним виконавчим провадженням № 74403832 та зараховано на депозитний рахунок органу ДВС грошові кошти в розмірі 169 211 251,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 550 від 27.01.2026.
Отже, зобов`язання боржником виконано 04.12.2025 в розмірі 4 816 050,61 грн та остаточно 27.01.2026 в розмірі 4 185 513,13 грн.
Органом ДВС 14.01.2026 перераховано кошти в розмірі 4 816 050,61 грн та 02.02.2026 в розмірі 4 185 513,13 грн на рахунок позивача, що підтверджується платіжними інструкціями № 493 від 14.01.2026 та № 1765 від 02.02.2026.
Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат у інформаційно-пошуковій системі «Законодавство», виходячи з моменту виконання рішення суду у справі № 908/915/26, зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 ГПК України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що контррозрахунок відповідача є обґрунтованим та арифметично правильним, а тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню: щодо стягнення трьох процентів річних за період 15.05.2025 - 03.12.2025 в розмірі 116 378 грн 74 коп. на суму боргу 6 975 080 грн 40 коп., 05.12.2025-26.01.2026 в розмірі 9 405 грн 09 коп. на суму боргу 2 159 029 грн 79 коп.; щодо стягнення інфляційних втрат за період травень 2025 - листопад 2025 в розмірі 232 775 грн 41 коп. на суму боргу 6 975 080 грн 40 коп., грудень 2025-січень 2026 в розмірі 19 461 грн 49 коп. на суму боргу 2 159 029 грн 79 коп.
Щодо стягненя з відповідача 3 % річних за період з 15.01.2026 по 01.02.2026 на суму боргу 3 243 412 грн 39 коп.
Вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України, є акцесорними (додатковими) до основного грошового зобов`язання та становлять собою відповідальність за прострочення його виконання. За своєю суттю вони є компенсацією втрат, які виникли внаслідок невиконання або неналежного виконання обов`язку, що має публічно-правову природу.
Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями, що спростовує доводи заявника про зворотнє.
В порушення вимог статей 74 та 162 Господарського процесуального кодексу України, позивач не обґрунтував і не довів належними первинними документами базову суму основного боргу - 3 243 412 грн 39 коп., на яку здійснювалося нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за період х 15.01.2026 по 01.02.2026.
Враховуючи викладене стягненню підлягає з відповідача сума 3 % річних у розмірі 125 961 грн 28 коп., інфляційні втрати в розмірі 252 236 грн 90 коп.
В частині стягнення 11 179 грн 17 коп. 3 % річних та 68 213 грн 98 коп. інфляційних втрат відмовити, як заявлених необґрунтовано.

Щодо фактичного виконання зобов`язання за судовим рішенням по справі № 908/3222/23 є саме момент надходження коштів з рахунку боржника на рахунок ДВС, суд зазначає.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Відповідно до п. 21 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 512/5 від 02.04.2012, у разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби коштів, стягнутих з боржника, достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону.
Згідно з висновками Верховного Суду, викладені в постановах від 31.07.2019 у справі № 910/3692/18, від 11.02.2020 у справі № 927/206/19, від 30.06.2021 у справі № 910/6415/20, від 06.10.2021 у справі № 917/777/20, від 13.09.2023 у справі №201/2485/17, від 22.05.2024 у справі № 910/3600/22, «виконавець, хоча й від імені держави, однак діє саме в інтересах стягувача задля виконання судового рішення, яке постановлено на користь останнього; тобто, стягувач фактично наділяє виконавця своїм правом на одержання належних йому грошових коштів, а виконавець на цей період стає «отримувачем» таких коштів; моментом фактичного виконання судового рішення є саме момент надходження коштів з рахунку боржника на відповідний рахунок виконавчої служби».
Згідно з пунктом 73 частини першої статті 1 Закону України "Про платіжні послуги", примусове списання (стягнення) - платіжна операція з рахунку платника, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановленого законом виконавчого документа у випадках, передбачених законодавством, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, чи рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) у випадках, передбачених Податковим кодексом України.
Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі.
Згідно з п. 52 ч. 1 ст. 1 Закону «Про платіжні послуги», отримувачем є особа, на рахунок якої зараховується сума платіжної операції або яка отримує суму платіжної операції в готівковій формі. Тому, у виконавчому провадженні державний виконавець, який діє в інтересах стягувача задля виконання судового рішення, на цей період стає «отримувачем» коштів. 
Отже, з моменту зарахування коштів на депозитний рахунок органу ДВС боржник вважається таким, що належним чином виконав своє зобов`язання перед стягувачем.
З положень ч. 2 ст. 1071 Цивільного кодексу України слідує, що грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Примусове списання коштів з рахунків платників ініціюють стягувачі на підставі виконавчих документів, установлених законами України.
Таким чином державний/приватний виконавець діє саме в інтересах стягувача задля виконання судового рішення, яке постановлено на користь останнього, тобто, стягувач фактично наділяє виконавця своїм правом на одержання належних йому грошових коштів, а виконавець на цей період стає "отримувачем" таких коштів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 910/3600/22). 
З огляду на викладене та оскільки 04.12.2025 боржником перераховано кошти на депозитний рахунок органу ДВС у розмірі 173 923 001,39 грн, (платіжна інструкція №7567 від 04.12.2025) для погашення заборгованості у зведеному виконавчому провадженні №74403832, до якого входило виконавче провадження № 78495928 з примусового виконання наказу № 908/3222/23 від 18.01.2024, та 27.01.2026 боржником здійснено повне погашення заборгованості за зведеним виконавчим провадженням № 74403832 та зараховано на депозитний рахунок органу ДВС грошові кошти в розмірі 169 211 251,20 грн (платіжна інструкція № 550 від 27.01.2026), зобов`язання за договором, заборгованість за яким стягнуто рішенням суду від 08.02.2024 у справі № 908/3499/23, є фактично виконаним 04.12.2025 та 27.01.2026, коли кошти надійшли з рахунку боржника на відповідний рахунок органу ДВС.
Відносно доводів та заперечень відповідача в частині стягнення 3 % річних та інфляційних витрат суд зазначає наступне.
Так, відповідач за змістом поданого відзиву та заперечень на відповідь на відзив посилається на виняткові обставини, які ускладнили виконання зобов`язання за договором.
Відповідно до абз. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Проте суд звертає увагу, що для застосування наслідків ст. 617 ЦК України і звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання самої констатації факту настання форс-мажорних обставин недостатньо, а необхідним є доведення, що невиконання є наслідком саме непереборної сили, тобто Відповідач повинен на підставі наявних у матеріалах доказів довести чи дійсно такі обставини, на які він посилається, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання ним свого обов`язку за Договором.
Більш того, для звільнення від відповідальності необхідним є доведення, що між порушенням зобов`язання та форс-мажорними обставинами є безпосередній причинно-наслідковий зв`язок.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Дослідження обставин які можуть свідчити про надзвичайність і невідворотність, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку повинно відбуватись судом із дотриманням вимог ч. 1 ст. 86 ГПК України при цьому не можна визнати належним чином та повністю дослідженими обставини, в розумінні ст. 236 ГПК України, саму лише констатацію факту про підтвердженість матеріалами справи обставин непереборної сили.
Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладені у постанові від 16 липня 2019 року у справі № 917/1053/18.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання, саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладені у постанові від 17.12.2020 року у справі № 913/785/17.
Отже, порушення Відповідачем умов Договору є підставою для нарахування визначених статтею 625 Цивільного кодексу України платежів, а наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати позивача як кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє позивача права на отримання компенсації від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами.
Крім того, однієї констатації факту наявності форс-мажорних обставин недостатньо для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання. Обов`язковим елементом, необхідним для звільнення боржника від відповідальності з цієї підстави, є причинно-наслідковий зв`язок між; такими обставинами та неможливістю виконати зобов`язання.
Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладені у постанові від 24.07.2018 року у справі № 905/1722/17.
Проте матеріали справи не містять та відповідачем не надано суду доказів в підтвердження того, що саме форс-мажорні обставини позбавили його можливості виконати взяті на себе зобов`язання за договором.
Суд зазначає, що наявність невиконаного грошового зобов`язання за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору щодо обов`язку сплатити грошового зобов`язання, не звільняє боржника від відповідальності за його невиконання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.
Суд звертає увагу, що, введення на території України режиму воєнного стану є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому відповідачем суми 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку із порушенням відповідачем своєчасної виконання основного грошового зобов`язання за договором.
Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).
Підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).
Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).
Статтею 3 ЦК України закріплено, що одним із основних принципів цивільного права є принцип добросовісності, розумності та справедливості.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню частково. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у справі пропорційно розміру задоволений позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсал МТЗ" до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсал МТЗ" (вул. Сагайдачного, буд. 1А, к. 2, м. Дніпро, 49074, ідентифікаційний код юридичної особи 39567260) 125 783 (сто двадцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят три) грн 83 коп. 3 % річних, 252 236 (двісті п`ятдесят дві тисячі двісті тридцять шість) грн 90 коп. інфляційних втрат, 4 536 (чотири тисячі п`ятсот тридцять шість) грн 28 коп. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення оформлено і підписано 03.07.2026.

Суддя С.С. Дроздова 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вир
шення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.