Дата документу  Справа № 336/4166/25 

запорізький апеляційний суд

Провадження №33/807/327/26	Головуючий у 1-й інстанції Вайнраух Л.А.	
Єдиний унікальний №336/4166/25	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія – ч.1 ст.130 КУпАП	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року      м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі захисника Волошиної Є.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Волошиної Євгенії Вячеславівни на постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований у АДРЕСА_1 ),
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ
Згідно з постановою суду, 21.04.2025 року о 07 год. 28 хв. біля буд.№9 по вул.Чкалова у с.Новосолошино Пологівського району Запорізької водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «DAEWOO LANOS» д.н.з. НОМЕР_1 . На вимогу поліцейського водій ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.
ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.
В апеляційній скарзі захисник Волошина ЄВ. просила скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Свої вимоги мотивувала тим, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся без участі ОСОБА_1 та його захисника.
Апелянт посилається на недотримання вимог ст.266-1 КУпАП під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, адже останній є військовослужбовцем. Вказує, що оскаржуване судове рішення не містить мотивів відхилення аргументів сторони захисту в цій частині.
Відеозапис події не є безперервним і не може вважатися належним та допустимим доказом. Оригінал відеозапису в матеріалах справи відсутній, долучено лише DVD-диск, що є копією.
Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не було роз`яснено права та обов`язки.
Водій не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а лише пояснив, що він запізнюється на військове завдання, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. 
Відтак, на переконання захисника, правові підстави притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП відсутні.
До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги його було повідомлено у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року за №28, через додаток «Viber». 
Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка ОСОБА_1 не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за його відсутністю в судовому засіданні. Захисник не заперечувала проти апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_1 .
Заслухавши захисника Волошину Є.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , і яка підтримала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні; перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як вбачається з наданих матеріалів провадження ОСОБА_1 та його захисник Волошина Є.В. дійсно не були присутні в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції. 
При цьому ОСОБА_1 та його захисник про дату, час і місце судового засідання були повідомлені завчасно та належним чином.
Апеляційний суд звертає увагу, що судові засідання у даній справі неодноразово відкладались, у тому числі за клопотанням захисника із посиланням на те, що ОСОБА_1 бажає приймати участь у розгляді справи, проте зазначене не було підтверджено поведінкою останнього.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано розцінив неявку ОСОБА_1 у судові засідання та неодноразове подання його захисником клопотань про відкладення судових засідань, як процесуальну поведінку, що спрямована на затягування розгляду справи.
Між тим, в подальшому ОСОБА_1 через захисника Волошину Є.В. реалізовано право на апеляційне оскарження судового рішення. Захиснику було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови судді.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не був обмежений у передбачених ст.268 КУпАП правах, в тому числі і в правах бути присутнім під час апеляційного розгляду, заявляти клопотання та подавати докази.
Проте ОСОБА_1 , будучи повідомленим завчасно та належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, зазначеними вище правами не скористався, жодних нових доказів, які були невідомі суду першої інстанції та могли б істотно вплинути на суть прийнятого рішення, апеляційному суду не надав. 
Тому на стадії розгляду даної справи судом першої інстанції передбачені ст.268 КУпАП права особи, на переконання апеляційного суду, не порушено.
Крім того, чинним законодавством не передбачено необхідності обов`язкового скасування постанови суду першої інстанції у зв`язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, або захисника.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується відомостями, які зазначені у 
- протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №178138 від 21.04.2025 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння;
- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого, у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння; огляд за допомогою спеціального технічного засобу не проводився у зв`язку із відмовою водія;
- направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;
- долученим до матеріалів справи відеозаписом.
Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень, допущених при їх складанні, не встановлено. 
Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено уповноваженою особою з дотриманням вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року.
В ньому зазначено дату та місце його оформлення, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, суть адміністративного правопорушення.
Надаючи юридичну оцінку доводам апелянта про порушення працівниками поліції вимог закону із посиланням на те, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не роз`яснено її права та обов`язків під час оформлення вказаного процесуального документа, апеляційний суд виходить з такого.
Зі змісту наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 було роз`яснено передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП права, а також повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції, однак ОСОБА_1 відмовився від підпису у протоколі. Жодних зауважень, клопотань, зокрема і щодо нероз`яснення процесуальних прав ОСОБА_1 не заявляв. Крім того, регламентовані ст.268 КУпАП права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, було відновлено шляхом подання апеляційної скарги від імені ОСОБА_1 захисником, яка була присутня під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.
Апеляційний суд зважає й на те, що протокол про адміністративне правопорушення, на відміну від постанови уповноваженого розглядати справу органу (посадової особи), не є рішенням суб`єкта владних повноважень, що приймається за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.
За таких обставин, заперечення апелянта проти встановлення факту роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, прав та обов`язків саме на стадії оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, з огляду на його правову природу та зміст, не тягне за собою безумовне закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, на чому наполягала захисник в апеляційній скарзі.
Доводи апелянта про те, що наявний відеозапис не є безперервними, жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки ніким у встановленому законом порядку не спростовано зафіксовані на відеозаписові події.
Апеляційний суд зауважує, що застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, прямо передбачено ст.40 Закону України «Про національну поліцію». 
На зазначеному відеозаписові об`єктивно за допомогою технічного засобу відеозапису зафіксовано обставини вчинення адміністративного правопорушення водієм ОСОБА_1 , що мають істотне значення для правильного вирішення даної справи у взаємозв`язку з іншими зібраними доказами.
Аргументи апелянта про відсутність оригіналу відеозапису події не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах провадження.
Так, згідно зі ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронним є документ, де інформація зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.
За змістом ч.2 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у разі зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.8 вказаного нормативно-правового акта юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Документом як одним із джерел доказів відповідно до приписів чинного законодавства є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час провадження, в тому числі матеріали відеозапису та інші носії інформації.
Законодавець вказує, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення як документу.
Підсумовуючи вищевикладене, слід відмітити, що матеріальний носій, у даному випадку оптичний диск, - це лише спосіб збереження інформації, який має значення коли електронний документ виступає доказом. При цьому, головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа згідно вказаних вимог законодавства мають розглядатися як оригінали.
Файл із відеозаписами, які збережені на технічному носієві інформації та долучені до матеріалів справи працівниками поліції є оригіналами (відображеннями), екземплярами електронних документів - відеозаписів, записаних нагрудними відеокамерами працівників поліції.
Відтак, відомості долученого до матеріалів провадження технічного носія інформації з відеозаписами є належними та допустимими у розумінні ст.251 КУпАП, узгоджуються з іншими наявними доказами.
Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення проявляється у відмові особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом ніким не заперечується.
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому "Інструкція"). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння.
Відповідно до п.2 розділу Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції було озвучено ОСОБА_1 вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння внаслідок виявлення у нього передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак. 
Апеляційний суд зауважує, що вимога про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, оголошувалась водієві неодноразово. 
Всупереч протилежним доводам апелянта, відмова ОСОБА_1 була такою, яка не ставила під сумнів факт відмови. 
Так, зі змісту дослідженого апеляційним судом відеозапису об`єктивно встановлено обставини категоричної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, якій передувало оголошення законної вимоги працівника поліції про проходження водієм вказаного огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і у найближчому закладі охорони здоров`я (2025/04/21, часове позначення 07:32:37).
Отже, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення.
Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що відповідно до п.2.5 ПДР проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, при цьому жоден із нормативних документів не дає права оспорювати таку вимогу поліцейського.
Апеляційний суд зауважує, що мотиви відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не мають значення для висновків про наявність в діях водія складу вказаного адміністративного правопорушення.
Зазначені апелянтом обставини жодним чином не позбавляли ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, обов`язку виконати вимоги п.2.5 ПДР. Однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 все одно відмовився.
Апеляційний суд враховує й передбачені Інструкцією з експлуатації приладу «Drager Alcotest» технічні характеристики та акцентує увагу на тому, що загальна тривалість тестування за допомогою вказаного спеціального технічного засобу становить менше однієї хвилини. Включаючи до вказаного проміжку час увімкнення приладу, розпаковки та установки мундштука, тестового забору повітря, а також час проведення тестування водія.
Суд апеляційної інстанції підкреслює, що проходження огляду на стан сп`яніння, як обґрунтовано вище, тривало би протягом незначного часу, на відміну від процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення та інших долучених до матеріалів справи документів.
З огляду на вищевикладене, доводи сторони захисту в цій частині відхиляються апеляційним судом.
Аргументи апеляційної скарги про недотримання встановленої ст.266-1 КУпАП процедури під час оформлення матеріалів в рамках даної справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на таке.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Так, аналізуючи зміст п.39 ч.1 ст.255 КУпАП, апеляційний суд зауважує, що вказані у даній нормі права уповноважені посадові особи не наділені повноваженнями складати протоколи про передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 в рамках даного провадження.
При цьому уповноважені посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України мають право складати протоколи про передбачені ст.44, ч.ч.2, 3 ст.123, ст.ст.172-10 – 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185 і 185-7 адміністративні правопорушення. Даний перелік є вичерпним, тобто розширенню та доповненню він не підлягає.
Апеляційний суд враховує, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП уповноважені особи органів Національної поліції, до компетенції яких віднесено оформлення протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема за ст.130 КУпАП, не вправі складати даний процесуальний документ без дотримання встановленої положеннями ст.266 КУпАП процедури.
Разом із тим, відповідальність військовослужбовців та інших осіб, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів, за вчинення адміністративних правопорушень регламентовано положеннями ст.15 КУпАП.
Згідно із ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, крім іншого, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Інкриміноване ОСОБА_1 передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відтак, в рамках справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 положення, якими регламентовано адміністративну відповідальність, застосовуються до нього на загальних підставах.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дія положень ст.266 КУпАП за колом осіб поширюється на всіх водіїв транспортних засобів, незалежно від їх роду діяльності та без урахування наявності/відсутності факту проходження військової служби.
Базовим критерієм для розмежування застосування вимог ст.266 та ст.266-1 КУпАП під час процедури проходження огляду на стан сп`яніння або відмови від його проходження у даному випадку є керування транспортним засобом, тобто виконання особою функції водія, а не обов`язків військової служби.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного у сукупності, на переконання апеляційного суду, застосування працівниками поліції положень ст.266 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 під час оформлення матеріалів в рамках даної справи про адміністративне правопорушення ґрунтується на вимогах закону. 
Вказані обставини не залишились поза увагою суду першої інстанції, а твердження апелянта протилежного змісту не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.
У контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги захисника про скасування судового рішення на зазначених підставах.
Отже, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи. 
Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть безумовне скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу захисника Волошиної Євгенії Вячеславівни залишити без задоволення. 
Постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2025 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         О.С. Гончар