ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 травня 2026 року 	м.Суми	

Справа №592/13960/24 
Номер провадження 22-ц/816/193/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Сидоренко А. П. 
розглянув у порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енмаліт»
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2025 року у складі судді Онайка Р.А., ухваленого в м. Суми, повне судове рішення 27 лютого 2025 року, 
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енмаліт» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

у с т а н о в и в :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату в сумі 48901 грн 82 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 8090 грн 25 коп., а всього – 56992 грн 27 коп. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Енмаліт» на посаді енергетика за сумісництвом. Починаючи з 2022 року заробітну плату йому стали виплачувати нерегулярно. Внаслідок цього за відповідачем утворилась заборгованість, яка станом на 30 квітня 2024 року становить 44901 грн 82 коп., що підтверджується довідкою ТОВ «Енмаліт». Неодноразово ОСОБА_1 звертався з питанням про виплату нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але відповіді не отримав. 21 травня 2024 року звернувся до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі- Міжрегіонального управління ) з проханням розглянути можливі порушення трудового законодавства з боку посадових осіб ТОВ «Енмаліт» в частині невиплати заробітної плати, розрахункових коштів при звільненні. Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці розглянуло звернення ОСОБА_1 від 21 травня 2024 року і посадовими особами Міжрегіонального управління у період з 10 червня 2024 року по 11 червня 2024 року проведено позапланову перевірку додержання вимог законодавства про працю ТОВ «Енмаліт». За результатами проведеної позапланової перевірки встановлено порушення вимог ч.1 ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Загальна сума невиплаченої заробітної плати та розрахункових коштів при звільненні становить 48901 грн 82 коп. Позивач вважає ці дії незаконними, оскільки, у відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація, згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку включно. 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ТОВ «Енмаліт» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 48901 грн 82 коп.
Стягнуто з ТОВ «Енмаліт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по 22 серпня 2024 року в розмірі 8090 грн 25 коп., з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.
Стягнуто з ТОВ «Енмаліт» на користь ОСОБА_1 1211 грн 20 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору.
Стягнуто з ТОВ «Енмаліт» на користь держави 1211 грн 20 коп. судового збору.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ «Енмаліт» подало апеляційну скаргу, в якій, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що розгляд справи проведено під час повітряної тривоги, а представник відповідача був позбавлений можливості прибути в судове засідання через загрозу безпеки. 
Звертає увагу на те, що довідка про розмір заборгованості із заробітної плати не підписана директором через його перебування в слідчому ізоляторі, та відсутність інших осіб, які мають право підпису на підприємстві. Вважає недопустимим доказом інформацію про результати проведення позапланової перевірки фахівцями Північно-Східного міжрегіонального управління Державна служби з питань праці, адже така перевірка проведена в період відсутності директора товариства. 
Колегія суддів не бере до уваги поданий ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу, адже не було надано доказів надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Енмаліт», працював енергетиком за сумісництвом. 30 квітня 2024 року позивач був звільнений за власним бажанням, що підтверджується копією наказу №17 від 30 квітня 2024 року ( а.с.7).
30 квітня 2024 року, позивачу було надано довідку №18-04/24, що не підписана особою, яка видала цю довідку, в якій зазначено, що розмір заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2024 року складає 44901 грн 82 коп. (а.с. 8).
Згідно інформації, наданої ОСОБА_1 за результатами проведеної Північно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці за його зверненням від 21 травня 2024 року щодо можливого порушення трудового законодавства з боку посадових осіб ТОВ «Енмаліт» в частині невиплати заробітної плати, розрахункових коштів при звільненні, за результатами проведення позапланової перевірки встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», загальна сума невиплаченої заробітної плати та розрахункових коштів про звільненні становить 48 901 грн 82 коп. (а.с. 9).
Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виплатив позивачу всі суми, які належали останньому в день звільнення станом на 30 квітня 2024 року, які залишаються несплачені станом на 27 лютого 2025 року, що свідчить про порушення відповідачем строків виплати заробітної плати, яке є триваючим, більш того, надав відповідачу довідку не підписану уповноваженою особою, яка містила недостовірні відомості щодо розміру заборгованості, тому пропущений ОСОБА_1 строк звернення до суду підлягає поновленню. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 48901 грн 82 коп. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
У статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України).
У правовідносинах із роботодавцем працівник є менш захищеною і більш економічно слабкою стороною, тому поведінка власника або уповноваженого ним органу у таких правовідносинах повинна бути послідовною.
За змістом ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
У статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
За змістом статей 47, 116 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Отже, обов`язок по виплаті заробітної плати робітнику несе роботодавець.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2021 року у справі № 242/3051/18 (провадження № 61-1021св19), на яку посилається відповідач у касаційній скарзі, зазначено, що: «системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем.»
Судом встановлено та не спростовується заявником апеляційної скарги, при звільненні позивача не було проведено з ним розрахунку, більш того, заборгованість по заробітній платі не була виплачена і станом на час ухвалення оскаржуваного рішення. 
Колегія суддів погоджується із наданою судом першої інстанції оцінкою довідки ТОВ «Енмаліт» від 30 квітня 2024 року №18-04/24, виданій ОСОБА_1 , яка не містить підпису уповноваженої особи товариства, а лише проставлена печатка. Перебування директора товариства станом на час видачі довідки в слідчому ізоляторі та призупинення дії трудових договорів з 01 квітня 2022 року не є підставою для визнання належним доказом довідки яка не засвідчена підписом особи, яка склала даний документ. 
Посилання заявника апеляційної скарги на недотримання фахівцями Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці порядку позапланової перевірки не заслуговує на увагу, адже такі дії відповідачем не оскаржувалися в судовому порядку. 
Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що саме на роботодавця покладено обов`язок довести дотримання трудового законодавства при звільненні працівника. Відповідачем не була надано належних та допустимих доказів на спростування існування станом на час ухвалення оскаржуваного судового рішення заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 , у присудженому до стягненні розмірі.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що визначені ч. 2 ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі пропущені з поважних причин. Так, позивач одразу після звільнення – з 01 до 13 травня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні. У зв`язку з існуванням у позивача сумнівів з приводу правомірності інформації щодо розміру заборгованості по заробітній платі, та наданням довідки про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати, яка не містить підпису уповноваженої особи товариства, позивач звернувся до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з питанням правильності нарахування заробітної плати. З даним позовом, ОСОБА_1 звернувся в межах трьох місяців з часу отримання інформації щодо розміру боргу по зарплаті, встановленої за результатами проведення позапланової перевірки. 
На переконання колегії суддів розгляд справи під час оголошеної повітряної тривоги за відсутності представника товариства, не призвело до порушення прав відповідача на судовий захист.
Зокрема, ухвалою Ковпаківського районного суд м. Суми від 13 лютого 2025 року після скасування заочного рішення суду від 08 січня 2025 року, призначено справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін на 10-30 год. 27 лютого 2025 року (а.с. 60). Сторонам судом направлені судові повістки-повідомлення про судове засідання. 
Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Тобто, судом першої інстанції визнано явку учасників в судове засідання необов`язковою.
Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, була подана заява в якій товариство виклало свої заперечення щодо заявлених позовних вимог, які враховані судом першої інстанції. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енмаліт» залишити без задоволення. 
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

А. П. Сидоренко