Справа № 132/2635/25
Провадження № 2/132/512/26 
РІШЕННЯ 
Іменем України

"02" березня 2026 р. місто КАЛИНІВКА

Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання РИБАК І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області, цивільну справу № 132/2635/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, 

ВСТАНОВИВ:
08.08.2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , головою якого померла і була. За життя мати склала заповіт, за яким усе своє майно заповіла їй. Однак, оскільки колгоспний двір припинив своє існування в зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про власність», вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, а тому вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2025 року, визначено склад суду з розгляду позову: головуючого суддю Сєліна Є.В.
Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 18.08.2025 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 26.08.2025 року, витребувано з Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області копію спадкової справи № 14/2023 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Сальник Хмільницького району Вінницької області ОСОБА_4 . Закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають, та проти їх задоволення не заперечують. 
Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно вимог частини другої статті 247 ЦПК України, не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до положень статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно частин першої, другої статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
За статтями 1261, 1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
За частинами першою, п`ятою статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Сальник Хмільницького району Вінницької області померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 12.09.2022 року Калинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). 
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , який належав їй відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 20.09.1989 року виконавчим комітетом Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області, на підставі рішення виконавчого комітету Калинівської районної ради Вінницької області за № 151 від 27.04.1989 року, зареєстрованого 20.09.1989 року Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 1 за реєстровим номером 146, як голові колгоспного двору, яка після припинення його існування, не втратила право на це майно.
За життя ОСОБА_4 склала заповіт, який 26.10.2018 року був посвідчений секретарем Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області Лукіянчук Л.М. за реєстровим номером 40, згідно якого, заповіла все належне їй майно своїй дочці ОСОБА_1 .
Спадкоємець за заповітом, ОСОБА_1 звернулась 25.01.2023 року до Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на підставі якої 25.01.2023 року була заведена спадкова справа № 14/2023 (номер у Спадковому реєстрі 70183594), про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71264247, сформований 25.01.2023 року Калинівською державною нотаріальною конторою Вінницької області.
Інші спадкоємці, які мали право на обов`язкову частку в спадщині, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в лютому 2023 року звернулись до Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області із заявами про відмову в отриманні обов`язкової частки в спадщині. 
19.09.2023 року державний нотаріус Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишина Л.В. за реєстровим номером 1901 посвідчила свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого ОСОБА_1 успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2,1806га. у межах згідно з планом, що розташована за адресою: Вінницька область, Хмільницький район (колишній Калинівський район, Сальницька сільська рада), цільовим призначенням якої є «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0521687500:02:002:0010.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 140/02-31 від 05.03.2025 року, державний нотаріус Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишина Л.В. відмовила ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , що на день смерті мешкала в селі Сальник Хмільницького району Вінницької області, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_1 , з тієї підстави, що зазначений будинок належить колгоспному двору, який припинив своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року.
Відповідно до статті 120 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI (далі - ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).
Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.
Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);
б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося.
Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.
З матеріалів справи встановлено, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_4 відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 20 вересня 1989 року виконавчим комітетом Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області, на підставі рішення виконавчого комітету Калинівської районної ради Вінницької області за № 151 від 27 квітня 1989 року, зареєстрованого 20 вересня 1989 року Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 1 за реєстровим номером 146, як голові колгоспного двору, яка після припинення його існування, не втратила право на це майно.
Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 01 травня 2025 року Калинівським відокремленим підрозділом Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», зазначене нерухоме майно складається з житлового будинку літ.А, веранди літ.а, ганку, загальною площею 91,2кв.м., житловою площею 60,5кв.м., літньої кухні літ.Б, сараю з гаражем літ.Д, вбиральні літ.д1, погребу з шиєю літ.П, криниці літ.К, воріт з хвірткою літ.№1,огорожі літ.№4. 
Згідно висновку щодо вартості нерухомого майна, складеного 19 травня 2025 року суб`єктом оціночної діяльності – фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , ринкова вартість цього майна становить 182696грн.00коп. 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.
Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідачі позовні вимоги визнають, тому відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (частина четверта статті 206 ЦПК України).
Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову.
Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою села Сальник Калинівського району Вінницької області, право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , та належав ОСОБА_4 відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 20 вересня 1989 року виконавчим комітетом Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області, на підставі рішення виконавчого комітету Калинівської районної ради Вінницької області за № 151 від 27 квітня 1989 року, зареєстрованого 20 вересня 1989 року Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 1 за реєстровим номером 146, як голові колгоспного двору, яка після припинення його існування, не втратила право на це майно, який згідно Технічного паспорту, виготовленого 01 травня 2025 року Калинівським відокремленим підрозділом Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», складається з житлового будинку літ.А, веранди літ.а, ганку, загальною площею 91,2кв.м., житловою площею 60,5кв.м., літньої кухні літ.Б, сараю з гаражем літ.Д, вбиральні літ.д1, погребу з шиєю літ.П, криниці літ.К, воріт з хвірткою літ.№1,огорожі літ.№4, ринкова вартість якого відповідно до Висновку щодо вартості нерухомого майна, складеного 19 травня 2025 року суб`єктом оціночної діяльності – фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , становить 182696грн.00коп., в порядку спадкування за заповітом як спадкоємицею всього майна після смерті матері – ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Сальник Хмільницького району Вінницької області. 
Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя