КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 року справа №320/60725/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: Україна, 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, код ЄДРПОУ 42098368), про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України ГУ ПФУ в м. Києві № 1160898441-2025-2 від 13.10.2025 про відмову у призначенні житлової субсидії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві вирішити питання про призначення позивачу житлової субсидії.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Вісьтак М. Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.
Позиція позивача зводиться до того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні житлової субсидії є протиправним, оскільки відповідач безпідставно послався на перебування особи зі складу домогосподарства за кордоном понад 60 днів та наявність у складі домогосподарства особи, яка досягла 18-річного віку та не має доходів. ОСОБА_1 зазначає, що під час дії воєнного стану обмеження щодо перебування за кордоном понад 60 днів не підлягають застосуванню, а відповідач не надав жодних доказів на підтвердження наявності у складі домогосподарства особи, яка досягла 18-річного віку та не має доходів. У зв`язку з цим ОСОБА_1 вважає рішення про відмову у призначенні житлової субсидії необґрунтованим та просить його скасувати, зобов`язавши відповідача повторно вирішити питання щодо призначення житлової субсидії.
У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, без поважних причин.
У матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа, що свідчить про отримання відповідачем 12.12.2025 року копії ухвали суду про відкриття провадження, у його електронний кабінет.
Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву станом на день ухвалення рішення сплив.
Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.
Відповідно до ч. 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України , у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини.
17.10.2024 позивачу було призначено житлову субсидію на період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року, виплату якої з лютого 2025 року припинено.
18.09.2025 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо причин припинення виплати житлової субсидії.
Листом від 16.10.2025 № 48330-48471/Г-02/8-2600/25 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що виплату житлової субсидії припинено з лютого 2025 року у зв`язку з отриманням від Міністерства фінансів України та Адміністрації Державної прикордонної служби України інформації про перебування особи зі складу домогосподарства за кордоном понад 60 днів, а також у зв`язку з наявністю у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства особи, яка досягла 18-річного віку та не має доходів.
Як вбачається з листа від 16.10.2025 № 48330-48471/Г-02/8-2600/25, за інформацією Адміністрації Державної прикордонної служби України особа зі складу домогосподарства перебувала за кордоном у період з 09.06.2023 по 19.05.2024, що, на думку відповідача, стало підставою для припинення виплати житлової субсидії.
01.10.2025 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення житлової субсидії та подав декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії.
Відповідно до декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, заявником зазначено ОСОБА_1 . У декларації наведено відомості про житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 55 кв.м. Інформацію про наявність майна, коштів, депозитів, придбання товарів, робіт чи послуг, іноземної валюти, банківських металів, сплату аліментів та інші відомості, передбачені формою декларації, заявником не зазначено.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 1160898441-2025-2 від 13.10.2025 позивачу відмовлено у призначенні житлової субсидії. Підставою для відмови визначено наявність у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства осіб, які досягли 18-річного віку та не мають доходів.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування. 
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 1 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 (далі - Положення № 848 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) це положення визначає умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій:
щомісячної житлової субсидії на оплату абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, а також житлово-комунальних послуг, а саме:
- житлової послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком;
- комунальних послуг - послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами;
щомісячної житлової субсидії на оплату абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, а також витрат на управління багатоквартирним будинком, в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний (житловий) кооператив (далі - об`єднання), та витрат на комунальні послуги в такому будинку;
житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива один раз на рік.
Пунктом 22 Положення № 848 встановлено, що житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства:
які зареєстровані (задекларовані) в житловому приміщенні (будинку);
які не зареєстровані (не задекларовані) в житловому приміщенні (будинку), але фактично проживають у ньому на підставі договору наймання (оренди) житла (далі - орендарі), за рішенням суду, або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію, у разі, коли їм нараховується плата за житлово-комунальні послуги;
які не зареєстровані (не задекларовані) в житловому приміщенні (будинку), але фактично проживають у ньому без укладеного договору наймання (оренди) житла, у разі, коли вони є внутрішньо переміщеними особами.
У випадках, передбачених абзацами третім і четвертим цього пункту, склад домогосподарства декларується заявником під час звернення за призначенням житлової субсидії з додаванням до заяви відповідних документів, що підтверджують проживання за фактичною адресою домогосподарства.
Житлова субсидія не може призначатися одночасно і за зареєстрованим місцем проживання особи, і за її задекларованим місцем проживання, і за місцем її фактичного проживання.
Згідно пункту 14 Положення № 848 житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), зокрема якщо:
у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (далі - особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії), і в цьому періоді:
за інформацією ДПС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії; або
нарахований середньомісячний сукупний дохід менше ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії; та/або
ними або за них не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (крім військовослужбовців, а також осіб, стосовно яких наявна заборгованість роботодавця із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, або осіб, які відповідно до законодавства звільнені від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування); або
такі особи перебували за кордоном сукупно більше 60 днів (крім випадків, зазначених в абзацах дев`ятому - одинадцятому цього підпункту). До 60-денного періоду перебування за кордоном не включаються дні службового відрядження, лікування, навчання або догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується відповідними документами, а також дні перебування за кордоном - протягом періоду воєнного стану в Україні та двох місяців після його припинення або скасування. При цьому соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування за адресою домогосподарства на таких осіб в період перебування їх за кордоном не розраховуються.
Відповідно до пункту 50-1 Положення № 848 проведення перевірки достовірності даних, що надійшли від осіб, які звертаються за призначенням житлових субсидій, здійснюється на підставі даних, зокрема отриманих шляхом автоматизованого доступу, з:
Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - про право власності на земельну ділянку, квартиру (будинок);
Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації, - про знищення/пошкодження житлового приміщення (квартири, будинку);
Державного реєстру актів цивільного стану громадян - про державну реєстрацію шлюбу, розірвання шлюбу, народження, смерті осіб;
Єдиного реєстру боржників - про заборгованість за виконавчими провадженнями щодо стягнення аліментів;
Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - про зареєстрованих фізичних осіб - підприємців;
Єдиного державного реєстру внутрішньо переміщених осіб - про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб;
Централізованого банку даних з проблем з інвалідності - про встановлення статусу особи з інвалідністю та групи і підгрупи (за наявності);
Реєстру осіб, які мають право на пільги, що є структурною підсистемою Єдиного соціального реєстру, - про надання пільг;
Структура та формат інформаційних файлів, що передаються та приймаються в порядку взаємодії інформаційних систем, визначаються Мінсоцполітики та Мін`юстом шляхом прийняття спільних рішень, які оформлюються окремими протоколами.
Визначена цим пунктом процедура взаємодії інформаційних систем діє до підключення відповідних інформаційних систем до системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів відповідно до Положення про електронну взаємодію державних електронних інформаційних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 606 (Офіційний вісник України, 2016 р., № 73, ст. 2455).
Суд проаналізувавши норми Положення № 848 прийшов до висновку, що до складу домогосподарства включаються всі особи, які зареєстровані та (або) задекларовані в житловому приміщенні (для орендарів, внутрішньо переміщених осіб - особи, які фактично проживають).
Як убачається з матеріалів справи, підставою для відмови у призначенні житлової субсидії Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві вказано наявність у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства осіб, які досягли 18-річного віку та не мають доходів.
Однак суд не може погодитися із зазначеним висновком відповідача.
Так, оскаржуване рішення не містить відомостей про те, хто саме із складу домогосподарства або сім`ї члена домогосподарства, на думку відповідача, належить до осіб, які досягли 18-річного віку та не мають доходів. 
Разом з цим, відповідачем не наведено відомостей щодо належності такої особи до складу домогосподарства позивача, не зазначено, за який саме період встановлено відсутність доходів, які відомості та з яких джерел стали підставою для відповідного висновку, а також не наведено мотивів щодо незастосування до такої особи винятків, передбачених підпунктом 3 пункту 14 Положення № 848.
При цьому з поданої позивачем декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, убачається, що заявником зазначено лише її. Інших осіб, які підлягають врахуванню під час вирішення питання про призначення житлової субсидії, матеріали справи не містять.
Крім того, відповідачем не подано відзиву на позов та будь-яких письмових пояснень по суті спору. Будь-яких заяв від відповідача до суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію відповідача щодо предмета спору та з`ясувати, якими саме доказами обґрунтовувалися висновки, покладені в основу оскаржуваного рішення.
Таким чином, відповідачем не надано суду доказів, які б дозволяли перевірити правильність висновку про наявність у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства осіб, які досягли 18-річного віку та не мають доходів, а також встановити наявність передбачених Положенням № 848 підстав для відмови у призначенні житлової субсидії.
За таких обставин суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 1160898441-2025-2 від 13.10.2025 не ґрунтується на належним чином встановлених фактичних обставинах справи, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
Окремо, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.01.2026 у справі №560/14649/24, відповідно до якої під час вирішення питання щодо права особи на житлову субсидію визначальним є встановлення всіх фактичних обставин, які стали підставою для прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, та підтвердження таких обставин належними і допустимими доказами. Висновки про наявність підстав для відмови у призначенні житлової субсидії не можуть ґрунтуватися на припущеннях або неперевірених відомостях. 
Водночас у цій справі відповідач, посилаючись на наявність у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства осіб, які досягли 18-річного віку та не мають доходів, не надав суду доказів, які б дозволяли перевірити правильність такого висновку та встановити наявність передбачених Положенням №848 підстав для відмови у призначенні житлової субсидії.
Окрім цього, суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.02.2020 у справі № 524/8130/17, відповідно до якої при вирішенні питання щодо призначення житлової субсидії уповноважений орган діє на підставі відомостей, отриманих у встановленому законодавством порядку, а право особи на субсидію визначається з урахуванням умов та обмежень, передбачених Положенням № 848.
Разом з цим, аналізуючи спірні правовідносини у справі за позовом ОСОБА_1 , суд зазначає, що відповідач повинен довести ті обставини, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Натомість матеріали справи не містять належних доказів, які б давали можливість встановити осіб, доходи яких були враховані відповідачем при прийнятті рішення від 13.10.2025 № 1160898441-2025-2, а також перевірити правильність висновку про наявність передбачених законодавством підстав для відмови у призначенні житлової субсидії.
Суд зазначає, що порушені права позивача підлягають захисту також шляхом зобов`язання відповідача вирішити питання про призначення позивачу житлової субсидії, що не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Так, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке вона вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
З урахуванням тієї обставини, що дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Всупереч наведеним вимогам закону відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, не надав письмових пояснень щодо підстав прийняття оскаржуваного рішення, а також не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, покладених в основу висновку про наявність у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства осіб, які досягли 18-річного віку та не мають доходів. 
Таким чином, відповідач не виконав покладений на нього процесуальний обов`язок щодо доведення правомірності прийнятого рішення, у зв`язку з чим відповідні доводи та висновки не можуть бути покладені судом в основу судового рішення.
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на наведе, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Судові витрати по справі.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. що підтверджується квитанцією № 4310-5139-2530-7963 від 27.11.2025 року, копія якої долучена до матеріалів справи.
Враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві.
Керуючись статтями 2, 17, 77, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

вирішив:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: Україна, 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, код ЄДРПОУ 42098368), про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №1160898441-2025-2 від 13.10.2025 про відмову у призначенні житлової субсидії.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 житлової субсидії з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: Україна, 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, код ЄДРПОУ 42098368).
5. Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.