П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 571/3513/25
Провадження № 22-ц/4815/874/26

Головуючий у Рокитнівському районному суді
Рівненської області: суддя Комзюк А.Ф.
Рішення суду першої інстанції ухвалено
30 січня 2026 року в с. Рокитне
Сарненського району Рівненської області 
без фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" – адвоката Крюкової Марини Володимирівни на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 30 січня 2026 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" (далі – ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 26 312,65 гривень заборгованості.
Позов мотивовано тим, що за укладеним 14 березня 2024 року електронним кредитним договором №4471871 з Товариством з обмежено відповідальністю "Лінеура Україна" (далі – ТОВ "Лінеура Україна") у ОСОБА_1 утворилась спірна заборгованість, яка у зв`язку з отриманням ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" прав на грошові вимоги підлягала стягненню на користь нового кредитора в судовому порядку.
Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 30 січня 2026 року позов задоволено.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" заборгованість за договором №4471871 від 14 березня 2024 року у розмірі 26 312,65 гривень та витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 гривні.
В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
На рішення суду представником позивача – адвокатом Крюковою М.В. подано апеляційну скаргу, де покликалася на його незаконність та необґрунтованість в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, що полягало в порушенні норм процесуального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що до позовної заяви не було додано доказів фактичного перерахування коштів на рахунок адвоката. Заявник покликався на те, що наявними в матеріалах справи договором, заявкою, актом прийому-передачі виконаних робіт, рахунком та ордером було підтверджено витрати позивача на правничу допомогу, а відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи вони вже фактично сплачені, чи тільки мають бути сплачені. Тобто істотним для відшкодування є підтвердження обсягу наданих послуг та їхньої вартості. 
Натомість суд безпідставно втрутився у договірні відносини між адвокатом та клієнтом. 
З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень.
Крім того, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" витрати на правничу допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8000 гривень.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано, хоча про таке право учасникам справи роз`яснювалося ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18 березня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Тому судом апеляційної інстанції рішення суду попередньої інстанції переглядається виключно в частині відмови позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу.
Для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивача в розмірі 10 000 гривень у суді попередньої інстанції були надані копії таких документів: договір про надання правової допомоги №10/12-2024, укладений 10 грудня 2024 року між ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" та адвокатом Столітнім М.М.; заявка на виконання доручення щодо надання послуг професійної правничої допомоги в суду першої інстанції у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №4471871 із ОСОБА_1 ; акт № 13456 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №9422/10.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до пункту 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (ч. 1 ст. 29 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики).
Відповідно до ч. 3 ст. 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.
З огляду на викладене правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати.
Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Зважаючи на вказані процесуально-правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.
Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.
Такий підхід простежується і в судових рішеннях Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, провадження № К/9901/13036/19, від 08 вересня 2020 року у справі № 640/10548/19, провадження № К/9901/33762/19, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, провадження № К/9901/22452/20.
Крім того, враховується судова практика і рекомендації Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.
У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що "заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду".
Щодо гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.
Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі "Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану" (заява № 37083/03, пункт 106).
У пункті 4.8. укладеного 10 грудня 2024 року між ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" та адвокатом Столітнім М.М. договором про надання правової допомоги №10/12-2024 контрагенти обумовили, що оплата гонорару здійснюється згідно з узгодженим та підписаним актором прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) упродовж календарних 30 днів з моменту набуття рішенням суду в справі законної сили.
Отже, процесуальним законодавством та існуючими між позивачем та його представником правовідносинами з приводу надання правничої дороги у справі передбачалася можливість здійснення оплати послуг адвоката після ухвалення рішення суду по суті спору.
Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (пункт 135) зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 зазначила, що в рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).
У рішенні від 22 вересня 2022 року у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" ЄСПЛ у зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.
У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі "East / West Alliance Limited" проти України" за заявою №19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу в суді першої інстанції, наявні в матеріалах справи відповідні докази не є безумовною підставою для їхнього відшкодування, адже їхній розмір є необґрунтованим, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат і є непропорційним до складності справи для адвоката і виконаною ним роботою.
Так, спір є малозначним і відноситься до правовідносин, що виникають з прав і обов`язків споживчого мікрокредитування та є одним із значно поширених судових спорів.
У спорах зазначеної категорії за відсутності інших позовних вимог та суперечностей між наявними у справі документами судова практика є усталеною. Спірні правовідносини не зумовлюють необхідності дослідження значної кількості законів чи підзаконних нормативно-правових актів, а матеріали справи не містять обсягу документів, що потребували б від адвоката істотних затрат часу на їх аналіз.
Поготів, переважна частина виконаних адвокатом робіт (видів послуг), про які вказується у відповідних доказах, має очевидно штучний характер, а деякі з них фактично не були надані, що свідчить про недобросовісну мету безпідставного збільшення розміру витрат на правничу допомогу.
Отже, апеляційний суд, виходячи з критеріїв обґрунтованості, пропорційності та розумності судових витрат, а також з урахуванням конкретних обставин справи, вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, повинен становити 1 000 гривень.
Підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині розподілу понесених позивачем витрат на правничому допомогу відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" – адвоката Крюкової Марини Володимирівни задовольнити частково.
Скасувати рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 30 січня 2026 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" 1 000 (одна тисяча) гривень витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:        С.В. Хилевич

Судді:          С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук