ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/952/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/738/25 Категорія: 304090200 	Пересунько Я. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі ТОВ «ФК «Ейс») звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 26 грудня 2023 року між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії № 00-10714453 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора у порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
Змістом кредитного договору визначені основні істотні умови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту - 7 000,00 грн, дату його видачі – 26 грудня 2023 року, строк надання коштів – 240 календарних днів, розмір процентів (знижена процентна ставка 0,6 %, та стандартна процентна ставка 3 %), умови кредитування, в тому числі одноразова комісія 700,00 грн. Відповідач погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 33 236 грн, що складається з: 7 700 грн - заборгованість по кредиту, 25 536 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
22 січня 2024 року ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» уклали договір факторингу № 22-01/2024 згідно з умовами якого ТОВ «Макс Кредит» відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 00-10714453 від 26 грудня 2023 року.
16 серпня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія» «ЕЙС» уклали договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС згідно з умовами якого ТОВ «Фінансова компанія» «ЕЙС» набув право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 00-10714453 від 26 грудня 2023 року.
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «Фінансова компанія» «ЕЙС» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 на загальну суму 33 236 грн. Даний факт підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 22- 01/2024 від 22 січня 2024 року. 
Керуючись такими доводами, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №00-10714453 від 26 грудня 2023 року у розмірі 33 236,00 грн, яка складається з 7 700,00 грн - заборгованість по кредиту, 25 536,00 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, судові витрати у розмірі 2422,40 судового збору та 7000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2025 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_2 .
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 грудня 2025 року відновлено провадження та залучено до участі у справі ОСОБА_1 як правонаступника померлої відповідачки ОСОБА_2 .
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 00-10714453 від 26 грудня 2023 року у розмірі 17 136,00 грн, судові витрати у виді витрат на правничу допомогу – 2 062,40 грн та судовий збір – 1 248,99 грн, а всього стягнути 20 447 грн 39 коп. В іншій частині позову – відмовлено.
Ухвалюючи рішення суд виснував, що оскільки позичальник отримала кошти за кредитним договором та не повернула їх у визначені строки, не сплативши погоджені сторонами договору відсотки за кредитом, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу. 
Районний суд зазначив, що правонаступник ОСОБА_2 – ОСОБА_1 має сплатити кредитодавцю тіло кредиту у розмірі 7000,00 грн. В частині нарахування відсотків за кредитним договором суд врахував вимоги ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки в 1%, та провів розрахунок заборгованості за відсотками у силу вимог норми вказаного Закону, визначивши загальну суму заборгованості 17 136,00 грн зі складовими: 7 000,00 грн тіло кредиту+700,00 грн комісії + 1 176,00 грн процентів за пільговою ставкою за пільговий період + 8 260,00 грн процентів у передбаченому Законом розмірі.
Заявлені представником позивача вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу суд визнав неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову. З огляду на норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставини справи, а також клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважав, що за умови задоволення позову, розумний розмір витрат на правничу допомогу становив би 4 000,00 грн. Проте, оскільки позов задоволено на 51,56 %, то суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 2062,40 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ФК «Ейс» відмовити повністю. Вирішити питання про розподіл судових витрат.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції за власною ініціативою, без відповідного клопотання позивача, залучив ОСОБА_1 до участі у справі як правонаступника, що на переконання скаржника є грубим порушенням ст. 13 ЦПК України (диспозитивність), оскільки суд не може перебирати на себе ініціативу сторони у цивільному процесі, вказує на упередженість суду та зловживання процесуальними правами, бездіяльність позивача (ст. 44 ЦПК України), про що свідчить його пасивна поведінка як учасника процесу та ознаки втрати інтересу до позову.
Додає, що навіть якщо суд мав право поновити справу за ст. 254 ЦПК, то згідно ст. 1281 ЦК України позивач все одно був зобов`язаний подати вимогу до спадкоємців у встановлений законом строк (6 місяців). Суд не звернув увагу на пропуск преклюзивного строку (ст. 1281 ЦК
України).
В апеляційній скарзі відповідач наголошує на недопустимості доказів та порушення ст. 95 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач надав лише паперові копії електронних документів (PDF-роздруківки), які були обґрунтовано поставлені відповідачем під сумнів. Оскільки оригінали документів (або їх електронні примірники з метаданими) суду надані не були, згідно з ч. 6 ст. 95 ЦПК України, суд не мав права брати їх до уваги. Відповідно до практики ВС (справи № 201/6023/16-ц, № 524/5556/19), скріншот або роздруківка не є електронним документом і не дозволяє перевірити цілісність даних та наявність КЕП, що критично у справі щодо правонаступництва.
Скаржник також зазначає про недоведеність факту отримання коштів. договір позики є реальним (ст. 1046 ЦК України) і вважається укладеним з моменту передачі грошей. Банківська виписка за спірний період підтверджує відсутність будь-яких зарахувань від позивача. «Повідомлення» від третьої особи (платіжного агента), створене через 9 місяців, не є первинним документом. Позивач не довів факт виконання договору, що згідно з практикою ВС (справа № 161/16891/15-ц) є обов`язком кредитора.
Крім того, ОСОБА_1 вказує про те, що позивач не надав доказів оплати за відступлення права вимоги. Оскільки факторинг є відплатним правочином (ст. 1077 ЦК України), відсутність фінансування означає, що право вимоги до нового кредитора не перейшло (Постанова ВС у справі № 909/968/16). Також зафіксовано суперечність: право вимоги «продано» ще до моменту виникнення боргу за кредитним договором.
Також скаржник звертає увагу апеляційного суду на незаконності нарахування процентів та комісії. На переконання відповідача нарахування комісії за «обслуговування» (700,00 грн) є нікчемним, оскільки надання кредиту — це обов`язок банку, а не послуга споживачу (справа № 524/5152/15). Умови про відсотки, що перевищують 1% на день, є нікчемними згідно зі ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Будь-які нарахування поза межами строку кредитування є незаконними (справа № 444/951/15-ц).
Скаржник вважає, що Соснівськй районний суд в порушення імперативних вимог ч. 6 ст. 95 ЦПК України встановив ключові обставини справи на підставі недопустимих доказів — копій документів, які були обґрунтовано поставлені відповідачем під сумнів, тоді як їх оригінали у позивача відсутні (що ним визнано письмово).
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Ейс» просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2026 року залишити без змін.
За правилами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 33 236,00 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 26 грудня 2023 року між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії №00-10714453 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.
Відповідно до п.1.1 договору кредитодавець надав позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язалася одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до п. 1.2-1.3 договору сума кредитного ліміту складає 7 000,00 грн, тип кредиту - кредитна лінія, строк дії кредитної лінії 240 календарних днів. Позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю 22 серпня 2024 року.
Згідно з п. 1.4.1. договору стандартна процентна ставка складає 3,00% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного в п. 1.3 цього договору.
Згідно з п. 1.5 договору за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 10,00% від суми кредиту, що становить 700 грн. (а.с. 24-28, т.1
26 грудня 2023 року ОСОБА_2 підписала паспорт споживчого кредиту. (а.с. 34-34,т.1)
Пунктом 7.10. кредитодавець та позичальник визначили, що укладаючи цей договір, вони визнають усі документи, підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноручно, що повністю відповідає положенням ч.12. ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами цього договору та правил.
Одноразовий ідентифікатор 62885 відправлено 26 грудня 2023 року о 16:22:28 на номер телефону НОМЕР_1 ОСОБА_2 та введено нею 26 грудня 2023 року о 16:23:06, зокрема дана інформація підтверджується розділом 8 кредитного договору та довідкою про ідентифікацію боржника.
Згідно з довідкою ТОВ «Качай Гроші» про ідентифікацію, підтверджено, що ОСОБА_2 , з якою укладено договір 00-10714453 від 26 грудня 2023 року ідентифіковано ТОВ «Качай Гроші». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор: 62885, час відправки ідентифікатора позичальнику: 26.12.2023 16:22:28, номер телефону: НОМЕР_2 (а.с. 36, т.1).
На підтвердження виконання ТОВ «Качай Гроші» своїх зобов`язань за кредитним договором позивач надав інформаційну довідку №204/09 від 9 вересня 2024 року, видану ТОВ «Платежі Онлайн», за якою товариство як технологічний оператор платіжних послуг повідомило, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» проведено успішні транзакції «видача`з поданим реєстром транзакцій.
Згідно з додатком до інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» під порядковим номером 6914 міститься інформація про транзакцію номер 40360-05925-05824, здійснену 26 грудня 2023 року на картковий рахунок № НОМЕР_3 у розмірі 7000,00 грн, банк емітент PRIVAT BANK (а.с. 39,т.1).
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 12 лютого 2025 року по справі 679/1103/23 та зазначено, що довідка про перерахування за допомогою платіжної системи кредиту на вказану позичальником картку є належним доказом отримання відповідачем кредитних коштів.
Оскільки договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та ОСОБА_2 підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.
Отже, відповідач уклала із ТОВ «Качай гроші» електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк» від 03 березня 2025 року на ім`я ОСОБА_2 в банку емітовано картку № НОМЕР_4 (а.с. 73, т.1).
Відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_2 за період з 26 грудня 2023 року по 31 грудня 2023 року на рахунок ОСОБА_2 в цьому банку було зараховано 7 000,00 грн 26 грудня 2023 року (а.с. 74, т.1).
У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Згідно з пунктами 61,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Зазначеною випискою спростовуються аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо недоведення позивачем факту отримання грошових коштів.
Виходячи з наведеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_2 26 грудня 2023 року кредиту в сумі 7 000,00 грн в межах договору №00-10714453 від 26 грудня 2023 року. Отже, встановивши, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину, районний суд дійшов вірного висновку про укладення договору кредитної лінії №00-10714453. Без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, надання ідентифікаційних даних клієнта, номеру телефону та банківського рахунку, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір не підписувався, а ідентифікація та верифікація особи, яка відбулась при укладенні договору, не підтверджена матеріалами справи, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки ідентифікація особи ОСОБА_2 відбувалась у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію» та узгоджується із положеннями ч. 6 ст. 11 зазначеного Закону.
Підписання договору відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора не спростовано.
При цьому, заперечуючи проти укладення договору, відповідачем не надано належних доказів укладення договору від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на її рахунок, а також неналежності номеру телефону в момент укладення договору ОСОБА_2 , звернення відповідача до правоохоронних органів щодо неправомірного використання позивачем персональних даних відповідача чи шахрайських дій.
Таким чином, вищезазначені докази в їх сукупності свідчать про те, що відповідач 26 грудня 2023 року отримала зазначені кредитні кошти за договором №00-10714453 від 26 грудня 2023 року у розмірі 7 000,00 грн, тобто, кредитодавець ТОВ «Качай Гроші» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором.
Відступлення (продаж) прав вимоги за договором № №00-10714453 від 26 грудня 2023 року не суперечить статті 514 ЦК України, підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема, копіями договорів факторингу №22-01/2024 від 22 січня 2024 року та № 16082024-МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року, актами прийому-передачі та реєстрів боржників до вказаних договорів.
Досліджуючи обставини та підстави переходу права вимоги в аспекті доводів апеляційної скарги щодо відсутності доказів оплати за відступлення права вимоги, колегія суддів звертає увагу на наступне.
У частині першої статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
В матеріалах електронної справи наявні належно завірені копії договору факторингу укладеного між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» № 22-01/2024 від 22 січня 2024 року, акт-прийому-передачі боржників до цього договору, реєстр боржників, витяг з реєстру боржників до договору факторингу; копія договору факторингу, укладеного між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» № 16082024-МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року, акт-прийому-передачі боржників до цього договору, реєстр боржників, витяг з реєстру боржників до договору факторингу.
Відповідно до умов договорів факторингу №22-01/2024 від 22 січня 2024 року та №16082024- МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року, моментом відступлення права вимоги визначено день, коли сторони підписали акт прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору згідно з додатком №3. З цього моменту фактор набуває статусу кредитора стосовно боржників по відношенню до відповідних заборгованостей і отримує права вимоги за цими зобов`язаннями.
Отже, відповідно до умов договору факторингу право вимоги переходить до фактора саме з моменту підписання акту прийому-передачі, а не з моменту здійснення оплати за договором факторингу, а тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, що в свідчить про перехід прав вимоги за кредитним договором до позивача.
Відповідно до частини 1 статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Оскільки вказана сума тіла кредиту ОСОБА_2 не повернута ані первісному кредитору, ані наступним кредиторам, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про стягнення з правонаступника ОСОБА_2 – ОСОБА_1 тіла кредиту у розмірі 7 000,00 грн обґрунтованим.
Відповідно до п. 1.4.2. кредитного договору, знижена процентна ставка становить 0,6 (нуль цілих 6 десятих)% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за рекомендованою датою погашення процентів, визначеною п.1.3.1. даного договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 30 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в пункту 1.3. цього договору.
Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24 грудня 2023 року, до ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" доповнено частиною 5, згідно з якою у кредиті для споживача максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % .
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:
протягом перших 120 днів - 2,5 %;
протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24 грудня 2023 року.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом убачається, що за період з 26 грудня 2023 року по 22 січня 2024 року нарахування відсотків позивачем на отриману суму кредитних коштів здійснювалося за зниженою процентною ставкою за такою формулою: 7 000 (сума виданого кредиту)*28(строк у днях)*0,6(процентна ставка)/100=1 176 грн. (а.с. 46, т.1)
В подальшому, з у період із 31 січня 2024 року по 27 травня 2024 року здійснювалося нарахування відсотків у розмірі 3 % на тіло кредиту, що суперечить встановленому законом максимальному розміру процентної ставки 1%, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог товариства та зменшення розміру нарахованих відсотків за вказаний період до 8 260,00 грн та з наведеним розрахунком щодо загальної суми заборгованості 17 136 грн, яка складається із 7 000,00 грн тіла кредиту, 700,00 грн комісії, 1 176,00 грн процентів за пільговою ставкою за пільговий період, 8 260,00 грн процентів у передбаченому Законом розмірі.
Нарахування процентів поза межами строку кредитування позивачем не проводилося, тому посилання скаржника на незаконність таких нарахувань є безпідставними.
Вказівка скаржника на нікчемність умов договору щодо нарахування відсотків, які перевищують встановлений законом 1% межу, в обгрунтування незаконності оскаржуваного рішення, також є безпідставною, оскільки вказані обмеження були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення.
Апеляційний суд також відхиляє посилання ОСОБА_1 на нікчемність умови договору щодо встановлення комісії у розмірі 700, 00 грн, оскільки суд першої інстанції вірно врахував, що нарахування такої комісії не можна визнати нікчемною умовою; її нарахування відповідало волевиявленню сторін та не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів».
Щодо доводів відповідача про припинення права вимоги на підставі ст. 1281 ЦК України апеляційний суд зазначає наступне.
Кредитні правовідносини виникли між сторонами на підставі укладеного між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_2 26 грудня 2023 року договору кредитної лінії №00-10714453.
21 січня 2025 року за набутим за договором факторингу правом грошової вимоги до позичальника ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулася із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с. 86, т.1).
Відповідно до приписів статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є строками, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.
Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.
Наявність встановлених законом строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців забезпечує юридичну визначеність та стабільність цивільного обороту.
Встановлення темпоральних обмежень як для подання заяви про прийняття чи відмову від спадщини, так і для пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника збалансовує інтереси учасників спадкових відносин та унеможливлює продовження стану невизначеності у цивільних відносинах, які зазнають змін у зв`язку зі смертю одного з їх учасників.
Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що, оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника регламентуються приписами статті 1281 ЦК України. Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених порукою (іпотекою). Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення таких зобов`язань (постанова від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, постанова від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц, постанова від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, постанова від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17)
Приписи статті 1281 ЦК України не містять особливих застережень щодо порядку задоволення вимог кредитора у разі, якщо смерть боржника настала після пред`явлення позову до нього під час розгляду судової справи.
Отже, якщо смерть позичальника настала під час розгляду судової справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості, до таких правовідносин застосовується правила про загальний порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, визначені у статті 1281 ЦК України, а спадкоємці, які прийняли спадщину, підлягають залученню до участі у справі як правонаступники відповідного учасника справи на підставі статті 55 ЦПК України. (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі №638/1046/14).
Водночас потрібно пам`ятати, що підставою процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному праві, яке настало після відкриття провадження у справі. З огляду на наведене, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав та обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.
Під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника (у тому числі, якщо смерть боржника настала під час розгляду справи у суді) суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах. 
З матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі 10 березня 2025 року на адресу електронну адресу суду надійшов лист від ОСОБА_1 із повідомленням про смерть відповідача (а.с. 67).
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2025 року зобов`язано Черкаський МВ ДРАЦС ЦМУМЮ надати суду інформацію щодо внесення до ЄДРАЦС відомостей про смерть ОСОБА_2 .
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2025 року зупинено провадження у справі.
16 жовтня 2025 року на запит суду від Першої Черкаської державної нотаріальної контори надійшла інформаційна довідка із Спадкового реєстру щодо заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , а 03 грудня 2025 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи №255/2025 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 грудня 2025 року відновлено провадження у справі та залучено до участі у справі спадкоємця відповідача – ОСОБА_1 , після чого остання 20 січня 2026 року направила до суду відзив на позовну заяву, який направила позивачу та представнику позивача через підсистему «Електронний суд» (а.с. 125, 126 т.1).
Слід зауважити, що до 20 січня 2026 року у матеріалах справи немає доказів отримання позивачем судових процесуальних документів, які б давали змогу позивачу довідатися про факт смерті ОСОБА_2 . У позовній заяві ТОВ «ФК «Ейс» просило провести розгляд справи за відсутності представника позивача.
29 січня 2026 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог з вимогами до правонаступника ОСОБА_2 – ОСОБА_1 (а.с. 130, т.1).
Оскільки приписи статті 1281 ЦК України не містять особливих застережень щодо порядку задоволення вимог кредитора у разі, якщо смерть боржника настала після пред`явлення позову до нього під час розгляду судової справи; звернення кредитора безпосередньо до суду, зокрема із заявами про процесуальне правонаступництво та (або) про заміну сторони виконавчого провадження, слід розглядати як пред`явлення кредитором вимог до спадкоємця боржника в порядку статті 1281 ЦК України.
Таким чином, подана позивачем заява із уточненими позовними вимогами до ОСОБА_1 і є вимогою кредитора спадкодавця до спадкоємця боржника, подана у строк, визначений ст. 1281 ЦК України з моменту, коли він дізнався про прийняття спадщини правонаступником ОСОБА_2 , тому доводи скарги щодо припинення права вимоги ТОВ «ФК «Ейс» до ОСОБА_1 у зв`язку із пропуском преклюзивного строку, а також порушення судом диспозитивності судового процесу щодо поновлення провадження у справі та залучення правонаступника відповідача є безпідставними.
Щодо заявлених клопотань ОСОБА_1 про витребування доказів, зокрема про витребування у ТОВ «ФК «Ейс» оригіналу електронного документа – договору кредитної лінії №00-10714453 від 26 грудня 2023 року (електронний файл з метаданими та накладеним КЕП сторін) та технічних записів системи (лог-файли), оригіналу або належним чином завіреної копії платіжного доручення про перерахування на користь ОСОБА_2 кредитних коштів колегія суддів зазначає наступне.
У розумінні ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Порядок подання доказів передбачено ст. 83 ЦПК України, порядок витребування доказів передбачено ст. 84 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні повинно бути зазначено який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Витребування доказів судом має бути застосовано як виключення, а не як правило. Сторона не має зловживати правом клопотати про витребування доказів для отримання якої-небуть інформації, що може бути використана для доведення обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Апеляційний суд враховує посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 04 лютого 2026 року у справі № 758/14925/23 і зауважує, що ч.5 ст.100 ЦПК України передбачено, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Отже, якщо до суду подано копію електронного доказу, це саме по собі не означає неприйнятність такого доказу як такого. Лише якщо в учасника справи або в суду виникне сумнів щодо цього доказу, то суд може витребувати в учасника справи, який надав таку копію, оригінал електронного документа.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Паперова копія електронного доказу, зокрема електронного документу - договору кредитної лінії №00-10714453 від 26 грудня 2023 року, а також платіжне доручення про перерахування коштів, в сукупності з іншими належними, допустимими та достатніми доказами надають суду можливість встановити обставини справи для перевірки доводів апеляційної скарги.
При цьому, відповідачем у встановленому порядку не доведена виключна необхідність у витребуванні зазначених в клопотанні доказів апеляційною інстанцією.
За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотань про витребування доказів, оскільки у заявленому клопотанні не наведено підстав для витребування доказів в контексті їх значення для правильного розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, за умови наявності в матеріалах справи достатніх і допустимих доказів.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судового збору не проводиться.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді